КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                                           Апеляційне провадження № 22-ц/824/6739/2020
                                                                                                                                                  Справа № 760/34910/19
П О С Т А Н О В А

Іменем     України
 
28 травня 2020 року 
                                                                                м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач),  Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 ,на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва в складі судді Оксюти Т.Г., постановлену в м. Київ 26 лютого 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мельник Ірина Леонідівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кучер Яна Вікторівна, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Євген Володимирович про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, -
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, - 
в с т а н о в и в :
        
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належали три земельні ділянки, розташовані на території Дніпропетровського району Дніпропетровської області, документи на вказані земельні ділянки він втратив, про що повідомив правоохоронні органи. Під час відновлення право установчих документів на земельні ділянки він з`ясував, що зазначені земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок від 04 жовтня та 05 жовтня 2018 року стали належати на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 . За вказаними договорами продавцем виступає ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від імені позивача, з яким вони перебували у дружніх стосунках. ОСОБА_3 достовірно відомо, що позивач не уповноважував його здійснювати будь-які правочини з вказаними земельними ділянками. Дані обставини стали підставою звернення позивача до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із підробленням документів та вчиненням шахрайських дій. На даний час позивач визнаний потерпілим у кримінальному провадженні. Зазначав, що відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або представництва юридичної особи, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди. Враховуючи вищевказану ситуацію, місцем заподіяння шкоди є офісне приміщення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник І.Л. - м. Київ пр. Валерія Лобановського 6-а оф. 150. Крім того, позови про шкоду, заподіяну внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися за місцем заподіяння шкоди. На підставі вищевикладеного просив визнати недійсними довіреності, видані від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник І.Л.; визнати недійсним договори купівлі-продажу земельних ділянок, розташованих на території Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з кадастровими номерами 1221411000:01:053:0327 пл. 2,000 га., 1221486800:01:053:0131 пл. 2,000 га., 1221481500:01:056:0181 пл. 16,000 га., укладені між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 04 жовтня 2018 року та 05 жовтня 2018 року, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучер Я.В.; визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. 20 листопада 2018 року та скасувати реєстрацію вказаного договору; витребувати земельні ділянки з чужого незаконного володіння у ОСОБА_5 , визнати та зареєструвати право власності на земельні ділянки за ОСОБА_1 ; покласти на відповідачів судові витрати.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі.
 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року справу передано на розгляд до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за підсудністю.
 
Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу - 19 березня 2020 року до Солом`янського районного суду м. Києва, і 19 березня 2020 року, 23 березня 2020 року та 06 квітня 2020 року (датована 19 березня 2020 року) до Київського апеляційного суду, в яких, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року та направити справу до розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва.
 
23 березня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 подала до апеляційного суду клопотання про залишення без розгляду апеляційної скарги, що подана на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва, а 09 квітня 2020 року уточнила зазначене клопотання, вказавши, що 19 березня 2020 року до Київського апеляційного суду подана апеляційна скарга на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року по справі № 760/34910/19, у вказаній редакції апеляційної скарги допущено технічну помилку, 23 березня 2020 року до Київського апеляційного суду подана апеляційна скарга на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року по справі № 760/34910/19, враховуючи вищевикладене, просила розглядати апеляційну скаргу у редакції, що подана 23 березня 2020 року у справі № 760/34910/19.
 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач повторно викладав зміст обставин, на які він посилався у позові, та зазначав, що з моменту отримання оспорюваних довіреностей невстановлена особа применшила право ОСОБА_1 розпоряджатись вказаними земельними ділянками і заподіяла йому шкоду. Способом заподіяння шкоди є оформлення та видача довіреностей невстановленою особою від імені ОСОБА_1 в офісі приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник І.Л., адреса робочого місця м. Київ пр. Валерія Лобановського 6-а оф. 150 у Солом`янському районі м. Києва. Потім ОСОБА_1 заподіяно повторно збитки у вигляді незаконного відчуження земельних ділянок. Отже, позовні вимоги, зазначені у позовній заяві, а саме визнання недійсними довіреностей та договорів купівлі-продажу земельних ділянок, договору іпотеки, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння спрямовані на відшкодування заподіяної шкоди. Вказаний спір виник з приводу відшкодування шкоди. Крім того, позовну заяву подано 27 грудня 2019 року. В період часу з 27 грудня 2019 року по 26 лютого 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва теж вважав, що справа підсудна йому в зв`язку з тим, що Солом`янський район є місцем заподіяння шкоди. 
Вказував, що відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Отже, враховуючи вищевикладене, вважав, що суд вже мав приймати рішення у справі, а передача справи до іншого суду значно шкодить праву позивача на справедливий суд, так як затягує розгляд справи.
Наводив зміст ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ст. 13, 41 Конституції України, ст. 2, 352 ЦПК України.
        
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, і позивачем не зазначено причин необхідності їх виклику, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.
Відповідно до ч. 6 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичних або юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем заподіяння шкоди.
Відповідно до ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини (виключна підсудність).
 
Відповідно до п. п. 41, 42 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК, в чинній редакції - ст. 30 ЦПК України) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК, в чинній редакції - ст. 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права власності на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявления вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо.
 
Отже, виходячи із аналізу даних роз`яснень, віднесення позовів до виключної підсудності здійснюється, виходячи із критерію їх виникнення з приводу нерухомого майна, навіть коли вимоги не заявлені безпосередньо відносно самого нерухомого майна.
 
Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.
 
Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач  просив суд визнати недійсними довіреності, видані від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник І.Л.; визнати недійсним договори купівлі-продажу земельних ділянок, розташованих на території Дніпропетровського району Дніпропетровської області, з кадастровими номерами 1221411000:01:053:0327 пл. 2,000 га., 1221486800:01:053:0131 пл. 2,000 га., 1221481500:01:056:0181 пл. 16,000 га., укладені між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 04 жовтня 2018 року та 05 жовтня 2018 року, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучер Я.В.; визнати недійсним договір іпотеки, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Рудкевичем Є.В. 20 листопада 2018 року та скасувати реєстрацію вказаного договору; витребувати земельні ділянки з чужого незаконного володіння у ОСОБА_5 , визнати та зареєструвати право власності на земельні ділянки за ОСОБА_1 .
 
Таким чином, враховуючи, що спір виник з приводу визнання недійсним правочинів з нерухомістю, витребування нерухомого майна та визнання і реєстрації права власності на нерухоме майно, справа підсудна Дніпропетровському районному суду Дніпропетровської області, із врахуванням вимог виключної підсудності, що передбачені ч. 1 ст. 30 ЦПК України, а тому Солом`янський районний суд м. Києва правомірно передав справу на розгляд до цього суду ухвалою від 26 лютого 2020 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України.
 
Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
 
Доводи апеляційної скарги, що спір виник з приводу відшкодування шкоди, а тому повинен розглядатися за місцем її заподіяння, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки виходячи із положень ч. 16 ст. 28 ЦПК України правила альтернативної підсудності, в тому числі встановлені частинами 3 та 6 ст. 28 ЦПК України, застосовуються, лише якщо спір не стосується нерухомого майна і відтак не застосовуються правила виключної підсудності.
 
На зазначене звернув увагу суд першої інстанції в ухвалі від 26 лютого 2020 року, вказавши, що у разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності (п. п. 41, 42 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).
 
Посилання позивача в апеляційній скарзі, що передача справи на розгляд до іншого суду призведе до порушення розумних строків розгляду справи, порушить його право на справедливий суд, посилання на те, що позивач є безробітним і утримує чотирьох дітей, а також на те, що на час відкриття провадження в справі суддя також вважав, що справа підсудна Солом`янському районному суду м. Києва за місцем заподіяння шкоди, не ґрунтуються на вимогах закону, який вимагає застосування правил виключної підсудності, та відхиляються апеляційним судом.
 
Наведення змісту ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 13, 41 Конституції України в апеляційній скарзі відносяться до розгляду спору по суті, не спростовують висновків суду першої інстанції в частині передачі справи на розгляд до іншого суду за підсудністю та відхиляються апеляційним судом.
 
Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,залишити без задоволення.
 
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
            
Судді: