ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2910/20 Справа № 201/3220/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ходаківський М.П. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу,–

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу. В обгрунтування позову позивач посилалася на те, що 02 вересня 2013 року між нею та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір № SAMDNWFD0070002077000 вклад «Стандарт» на суму 3 500 доларів США зі сплатою 7% річних строком по 02 березня 2014 року, який у подальшому вона поповнила на суму 2 500 доларів США. 29 січня 2014 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» (у відділенні м. Армянськ АР Крим) укладено договір № SAMDNWFD0070067660200 вклад «Стандарт» на суму 1 000 доларів США зі сплатою 9% річних строком до 29 липня 2014 року. Після закінчення строку вкладу та блокування вкладів мешканцям АР Крим у квітні 2014 року вона зверталася до відповідача із заявою про надання інформації щодо отримання грошових коштів, проте листом від 10 вересня 2014 року №20.1.0.0.0/7-20140909/303 банк відмовив у наданні інформації. Після закінчення строку останнього вкладу вона неодноразово зверталася до банку із вимогами про повернення повної суми вкладів та нарахованих відсотків, однак їй було відмовлено. Такі дії банку вважала необґрунтованими та такими, що порушують її права та інтереси щодо вільного розпорядження належними їй грошовими коштами.
Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь за договором № SAMDNWFD0070002077000 суму банківського вкладу в розмірі 6000 доларів США, відсотки за банківським вкладом за весь період користування коштами, починаючи з 02 вересня 2013 року по дату звернення із заявою про відмову від автоматичного продовження вкладу на новий термін, у розмірі 1368,54 доларів США; за договором № SAMDNWFD0070067660200 суму банківського вкладу в розмірі 1000 доларів США, проценти за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 29 січня 2014 року по дату звернення із заявою про відмову від автоматичного продовження вкладу на новий термін, у розмірі 240,42 доларів США, а всього 8608,96 доларів США, що за курсом НБУ складає 232 239 грн. 61 коп.; три проценти річних за користування грошовими коштами за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з позовною заявою у розмірі 73,59 доларів США, що за курсом Національного Банку України еквівалентно 1985,20 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до АК КБ «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 Задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором №SAMDNWFD0070002077000 у розмірі 6 000 доларів США, відсотки за банківським вкладом за весь період користування коштами, починаючи з 02 вересня 2013 року по дату звернення з заявою про відмову від автоматичного продовження вкладу на новий термін — 15 листопада 2016 року, у розмірі 1 368,54 доларів США, та за договором №SAMDNWFD0070067660200 суму банківського вкладу у розмірі 1 000 доларів США, проценти за банківським вкладом за весь період користування банком коштами, починаючи з 29 січня 2014 року по дату звернення з заявою про відмову від автоматичного продовження вкладу на новий термін - 15 листопада 2016 року, у розмірі 240,42 доларів США, а всього 8 608,96 доларів США, а також 3% річних за користування грошовими коштами за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з позовною заявою у розмірі 73,59 доларів США. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 6032 грн 20 коп. 
       Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» задоволена частково. Постанова Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2019 року скасована, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2018року – скасувати. Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу — задовольнити частково. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1  суму банківського вкладу за договором №SAMDNWFD0070002077000 від 02 вересня 2013 року у розмірі 6000 доларів США, відсотки за банківським вкладом за період з 03.04.2014 р. по 15.11.2016 р. у розмірі 326,81 доларів США, та за договором №SAMDNWFD0070067660200 від 29 січня 2014 р. суму банківського вкладу у розмірі 1000 доларів США, відсотки за банківським вкладом за період з 30.03.2014 р. по 15.11.2016 р. у розмірі 63,14 доларів США, а всього 7389,95 доларів США, а також 3% річних за користування грошовими коштами за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з позовною заявою у розмірі  56,01 доларів США по договору №SAMDNWFD0070002077000 та 9,21 доларів США по договору №SAMDNWFD0070067660200. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1  відмовити. Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 10 857 грн. 96 коп.,  з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір депозитного вкладу № SAMDNWFD0070002077000 вклад «Стандарт» на суму 3 500 доларів США із встановленням процентної ставки у розмірі 7% річних строком до 02 березня 2014 року.
Договір укладено у відділенні, що розташоване у АР Крим м. Армянськ.
18 листопада 2013 року позивач внесла на вказаний рахунок ще 2500 доларів США.
Судом встановлено, що 29 січня 2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір депозитного вкладу №SAMDNWFD0070067660200 вклад «Стандарт» у розмірі 1 000 доларів США із встановленням процентної ставки у розмірі 9 % річних строком до 29 липня 2014 року.
З виписок по рахунках ОСОБА_1 за період з 02 вересня 2013 року по 04 жовтня 2014 року, наданих АТ КБ «ПриватБанк» встановлено, що:
29 березня 2014 року на рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито для розміщення коштів для зарахування відсотків по вкладу № SAMDNWFD0070067660200 залишок суми складає 1 014,59 доларів США;
02 квітня 2014 року на рахунку № НОМЕР_2 , який відкрито для розміщення коштів для зарахування відсотків по вкладу № SAMDNWFD0070002077000 залишок суми складає 6 225,88 доларів США.
Після закінчення строку вкладу № SAMDNWFD0070002077000 вклад «Стандарт» у квітні 2014 року ОСОБА_1 зверталася до відповідача із заявою про надання інформації щодо отримання грошових коштів.
Листом від 10 вересня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140909/303 АТ КБ «ПриватБанк» відмовив ОСОБА_1 у наданні інформації про отримання грошових коштів.
15 листопада 2016 року ОСОБА_1 зверталася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами про відмову від автоматичного продовження вкладу на новий строк, про закриття рахунків та розірвання договорів.
Встановлено, що у ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» відкрито рахунок № НОМЕР_3 відповідно до угоди № SAMDN30000058472885 від 23 лютого 2012 року, тип — бонусний договір, на якому станом на 07 вересня 2017 року сума залишку — 10 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на недоведеність позовних вимог, зокрема, на те, що позивач у порушення вимог статей 77, 81 ЦПК України не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували у встановленому законом порядку обставини внесення нею грошових коштів, оскільки надані квитанції про внесення грошових коштів не містять відбитків печатки банку та не містять усіх необхідних реквізитів.
Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки – рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) – це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі – Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу – вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.
Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі (паперовій або електронній). Електронна форма договору має містити електронний підпис/електронний цифровий підпис клієнта (представника клієнта) та уповноваженої особи банку відповідно до вимог, установлених нормативно-правовим актом Національного банку з питань застосування електронного підпису в банківській системі України. Договір банківського рахунка та договір банківського вкладу можуть укладатися шляхом приєднання клієнта до публічної пропозиції укладення договору (оферта), який розміщений у загальнодоступному для клієнта місці в банку та на його офіційному сайті в мережі Інтернет. Банк зобов`язаний надати клієнту у спосіб, визначений банком та клієнтом, у тому числі за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем примірник договору, що дає змогу встановити дату його укладення (пункт 1.9 Інструкції № 492).
Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.
Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі – Положення № 516) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14.
Крім того, пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом.
Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.
З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником.
Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).
Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.
Таким чином, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.
З огляду на наведене, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), зробила висновок, що суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.
Суд першої інстанції не врахував вищезазначене, а саме, обов`язок банку довести виконання покладеного на нього договором обов`язку щодо виконання умов договору банківського кладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення, тоді як неможливість доведення банком цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов`язання за договором.
Крім того, суд першої інстанції також не взяв до уваги докази, надані позивачем на підтвердження наявності договірних відносин між сторонами, зокрема, договори № SAMDNWFD0070002077000 вклад «Стандарт» та №SAMDNWFD0070067660200 вклад «Стандарт» та копії квитанцій від 02 вересня 2013 року, 18 листопада 2013 року, від 29 січня 2014 року, що містять відомості про платника, призначення платежу та підпис касира банку.
Безпідставними є доводи АТ КБ «ПриватБанк» щодо обов`язку позивача довести належними доказами факт знаходження на банківських рахунках коштів, спростовуються висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19).
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення сум банківських вкладів за договором №SAMDNWFD0070002077000 від 02 вересня 2013 року у розмірі 6000 доларів США, та за договором №SAMDNWFD0070067660200 від 29 січня 2014 р. у розмірі 1000 доларів США.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 7% річних на грошовий вклад № SAMDNWFD0070002077000 вклад «Стандарт» за період з 03 березня 2014 року по 15 листопада 2016 року ( по дату звернення із заявою про відмову від автоматизованого продовження вкладу на новий термін) та у розмірі 9 % річних на грошовий вклад № SAMDNWFD0070067660200 вклад «Стандарт» за період з 30 липня 2014 року по 15 листопада 2016 року, слід зазначити наступне.
Умовами договорів від 02 вересня 2013 року та від 29 січня 2014 року визначено, що строк вкладу автоматично подовжується ще на один строк, якщо вкладник не заявив про намір забрати кошти після закінчення попереднього строку вкладу.
При цьому, відсотки під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу по відсотковій ставці для вкладів даного найменування та строку, що діє в банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладання додаткових угод до договору. Поточний розмір діючої процентної ставки по вкладу вкладник може дізнатися у відділенні банку або на сайті банку.
Договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070002077000 вклад «Стандарт», як і договір № SAMDNWFD0070067660200 вклад «Стандарт», не містять визначеного розміру відсоткової ставки за користування грошовими вкладами у разі неналежного виконання зобов`язань за договорами після закінчення терміну їх дії (пункт 4 пам`ятки клієнта, викладеної в договорі банківського вкладу) .
Згідно з положеннями частин першої та другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, – зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, – у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.
Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 10 червня 2015 року в справі № 6-36цс15 та від 11 травня 2016 року в справі № 6-338цс16.
За таких обставин, слід виходити з того, що після закінчення терміну дії договору й у разі неповного виконання його умов, з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором.
Верховний Суд в своїй Постанові від 11 грудня 2019 року посилався на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неповного виконання грошового зобов`язання за ним. 
Таким чином, з метою об`єктивності розгляду справи, з`ясування всіх обставин у справі та перевірки доводів апеляційної скарги, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2020 року було витребувано у АТ КБ “ПриватБанк” розрахунок нарахованих відсотків за договором № SAMDNWFD0070002077000 вклад “Стандарт” від 02 вересня 2013 року та договором № SAMDNWFD0070067660200 вклад “Стандарт” від 29 січня 2014 року, укладеними між ОСОБА_1 та АТ КБ "ПриватБанк", а також розрахунок 3 % річних, з урахуванням рекомендацій Постанови Верховного Суду від 11 грудня 2019 року, а саме того, що вказані договори не містять визначеного розміру відсоткової ставки за користування грошовими вкладами у разі неналежного виконання зобов`язань за договорами після закінчення терміну їх дії.
14 квітня 2020 року на виконання ухвали Дніпровського апеляційного суду від 18 березня 2020 року АТ КБ "ПриватБанк" надав пояснення та детальний розрахунок нарахованих відсотків за вищезазначеними договорами, а також розрахунок 3 % річних.
Згідно пояснень АТ КБ "ПриватБанк" встановлено наступне.
09.09.2014 року ОСОБА_1 зверталася із заявою до АТ КБ “ПриватБанк” із вимогою повернення грошових коштів.
Таким чином, договори банківського вкладу є розірваними починаючи з 11.09.2014 року (через два банківські дні після отриманої Банком заяви).
В той же час, закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні.
Згідно із ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.
Тобто, у разі неналежного виконання договору банківського вкладу та неповернення та/або затримки у поверненні, за період часу коли договір вже є розірваним на вимогу вкладника, Банк повинен нарахувати та виплатити Клієнту проценти у розмірі, що звичайно сплачуються банком за вкладом на вимогу (До запитання).
Відповідно до наказу N 07 від 05.01.2004 за підписом голови Правління Банку, була встановлена відсоткова ставка по вкладам "На вимогу" в розмірі 1% річних.
Відтак, відсотки за період після розірвання договору банківського вкладу мають розраховуватись за відсотковою ставкою по вкладу “На вимогу” (1%).
Аналогічна правова позиція щодо питання нарахування процентів за договором банківського вкладу після його розірвання, застосування ст. 1070 ЦК України викладена Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2015 року у справі №6-1891цс15, від 27 квітня 2016 року провадження № 6-302цс16.
Отже, якщо позивач рахував відсотки по договору №SAMDNWFD0070002077000 за період з 03.04.2014р по 15.11.2016 року, то відповідно, нарахування повинно бути здійснено у такому вигляді:
з 03.04.2014р по 10.09.2014р - за ставкою 7 % річних, а з 11.09.2014 р по 15.11.2016р -— за ставкою 0.1 % річних.
AT КБ “ПриватБанк” навів орієнтовний розрахунок процентів за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070002077000від 02.09.2013 р.
Розрахунок за період з 03.04.2014 р по 10.09.2014р (за вказаний період нараховуються проценти за ставкою — 7%річних):
Сума вкладу — 6 225,88 дол. США;
Період розрахунку 160 дн.;
Процентна ставка — 7 %;
6 225,88 дол. США х 7% х 160 дн. / 365 днів = 191,04 дол. США
Таким чином, розмір нарахованих відсотків за період з 03.04.2014 р по 10.09.2014р складає — 191,04 дол. США
Розрахунок за період з 11.09.2014 р по 15.11.2016р (за вказаний період нараховуються проценти за ставкою “До запитання ” - 1% річних):
Сума вкладу — 6 225,88 дол. США.
Період розрахунку 796 дн.;
Процентна ставка — 1%;
6 225,88 дол. США х 1% х 796 дн. / 365 днів = 135,77 дол. США
Розмір нарахованих відсотків за період з 11.09.2014 р по 15.11.2016р складає — 135,77 дол. США
Таким чином, проценти по договору № SAMDNWFD0070002077000 від 02.09.2013р за період з 03.04.2014р по 15.11.2016 року становлять — 326,81 дол. США.
Якщо позивач рахував відсотки по договору №SAMDNWFD0070067660200 за період з 29.03.2014р по 15.11.2016 року, то відповідно, нарахування повинно бути здійснено у такому вигляді:
з 30.03.2014р по 10.09.2014р - за ставкою 9 % річних, а з 11.09.2014 р по 15.11.2016р— за ставкою 0.1 % річних.
AT КБ “ПРИВАТБАНК” навів орієнтовний розрахунок процентів за договором банківського вкладу №SAMDNWFD0070067660200 від 29.01.2014 р.
Розрахунок за період з 30.03.2014р по 10.09.2014р (за вказаний період нараховуються проценти за ставкою — 9% річних):
Сума вкладу — 1014,59 дол. США;
Період розрахунку - 164 дн.;
Процентна ставка — 9 %;
1014,59 дол. США х 9% х 164 дн. / 365 днів = 41,02 дол. США
Так, розмір нарахованих відсотків за період з 30.03.2014р по 10.09.2014р складає — 41,02 дол. США.
Розрахунок за період з 11.09.2014 р по 15.11.2016р (за вказаний період нараховуються проценти за ставкою “До запитання ” - 1% річних):
Сума вкладу— 1014, 59дол. США.
Період розрахунку 796 дн,;
Процентна ставка — 1%;
1014, 59 дол. США х 1% х 796 дн. / 365 днів = 22,12 дол. США
Так, розмір нарахованих відсотків за період з 11.09.2014 р по 15.11.2016р складає — 22,12 дол. США.
Таким чином, проценти по договору №SAMDNWFD0070067660200 від 29.01.2014р за період з 30.03.2014р по 15.11.2016 року становлять — 63.14 дол. США.
Щодо нарахування 3 % річних слід зазначити наступне.
Позивач наводить у позові розрахунок 3 % річних, з огляду на суму заборгованості по депозиту та нарахованих позивачем відсотках, але позивач невірно зазначає суму боргу за відсотками, оскільки такі розміри грошового зобов`язання не відповідають фактичним, з огляду на зазначені відповідачем заперечення в частині невірного позивачем розрахунку відсотків.
За таких обставин, не можна брати до уваги розрахунок 3 % річних, оскільки їх нарахування здійснювалося на суму боргу, яка була порахована неправильно.
Отже, якщо позивач нараховував 3 % річних за період з 15.11.2016 р по 27.02.2016 р, то орієнтовний розрахунок має такий вигляд:
- №SAMDNWFD0070002077000 від 02.09.2013р.:
6552.69 дол.США х 3% х 104дн. /365 = 56.01 дол. США.
Таким чином, 3 % річних за період з 15.11.2016 р по 27.02.2016 р по договору №SAMDNWFD0070002077000 від 02.09.2013р становить — 56,01 дол. США.
- №SAMDNWFD0070067660200 від 29.01.2014р.:
1077.73 дол.США х 3 % х 104 дн. / 365 = 9.21 дол. США
Таким чином, 3 % річних за період з 15.11.2016 р по 27.02.2016 р по договору №SAMDNWFD0070067660200 від 29.01.2014р становить — 9.21 дол. США.
Суд першої інстанції на встановив вищезазначені обставини та ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, яке не відповідає вимогам чинного законодавства та обставинам справи.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2018 року – скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу — задовольнити частково. Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором №SAMDNWFD0070002077000 від 02 вересня 2013 року у розмірі 6000 доларів США, відсотки за банківським вкладом за період з 03.04.2014 р. по 15.11.2016 р. у розмірі 326,81 доларів США, та за договором №SAMDNWFD0070067660200 від 29 січня 2014 р. суму банківського вкладу у розмірі 1000 доларів США, відсотки за банківським вкладом за період з 30.03.2014 р. по 15.11.2016 р. у розмірі 63,14 доларів США, а всього 7389,95 доларів США, а також 3% річних за користування грошовими коштами за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з позовною заявою у розмірі 56,01 доларів США по договору №SAMDNWFD0070002077000 та 9,21 доларів США по договору №SAMDNWFD0070067660200. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити. 
Водночас, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 10 857 грн. 96 коп.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2018року – скасувати.
Позовні вимоги  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу — задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму банківського вкладу за договором №SAMDNWFD0070002077000 від 02 вересня 2013 року у розмірі 6000 доларів США, відсотки за банківським вкладом за період з 03.04.2014 р. по 15.11.2016 р. у розмірі 326,81 доларів США, та за договором №SAMDNWFD0070067660200 від 29 січня 2014 р. суму банківського вкладу у розмірі 1000 доларів США, відсотки за банківським вкладом за період з 30.03.2014 р. по 15.11.2016 р. у розмірі 63,14 доларів США, а всього 7389,95 доларів США, а також 3% річних за користування грошовими коштами за період з 15 листопада 2016 року по день звернення до суду з позовною заявою у розмірі 56,01 доларів США по договору №SAMDNWFD0070002077000 та 9,21 доларів США по договору №SAMDNWFD0070067660200.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 10 857 грн. 96 коп. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова