Ухвала                                               
 
06 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 296/1712/19
 
провадження № 61-5356 ск 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д.(суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Лідовця Р. А.,
розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Житомиргаз» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до акціонерного товариства «Житомиргаз» (далі - АТ «Житомиргаз»), 
у якому просила визнати дії відповідача щодо відмови в її забезпеченні індивідуальним лічильником газу з цільовим призначенням для приготування їжі протиправними та зобов`язати відповідача встановити 
в належній їй квартирі АДРЕСА_1 індивідуальний лічильник газу з цільовим призначенням для приготування їжі.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року, позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано дії АТ «Житомиргаз» щодо відмови у встановленні в квартирі АДРЕСА_1 газового лічильника 
з цільовим призначенням для приготування їжі неправомірними. 
Зобов`язано АТ «Житомиргаз» встановити в квартирі АДРЕСА_1 газовий лічильник з цільовим призначенням для приготування їжі. 
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
20 березня 2020 року АТ «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Корольовського районного суду м. Житомира 
від 20 листопада 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року (надійшла до суду 23 березня 2020 року), в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та 
у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 
2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 
4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Предметом позову у даній справі є визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та судову практику у цій категорії справ, зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження № 14-347цс18), які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом б) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню,  а саме: особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи.
Заявник зазначив, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, при розгляді справ: 
№ 296/12160/19, № 296/8748/19, № 296/4801/19, № 296/5626/19, 
№ 296/12113/19, № 296/9816/19, № 296/9021/19, № 296/2020/19, 
№ 296/63/19, № 296/10342/19, в яких відповідач, предмет та підстави позову аналогічні даному.
Вказані посилання є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної, а судові рішення у цій справі не є преюдиційними для розгляду цивільних справ, зазначених заявником у касаційній скарзі, оскільки у цих справах беруть участь нові особи (позивачі). При цьому обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, 
в якій такі обставини були встановлені.
Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не 
є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. theUnited Kingdom) від 21 лютого 
1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» 
від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подавкасаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, статтею 390, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільних систем «Житомиргаз» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 20 листопада 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 04 березня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Житомиргаз» про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                            Д. Д. Луспеник
                                                                                                                 Б. І. Гулько
                                                                                                                 Р. А. Лідовець