Постанова
Іменем України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 194/164/18
провадження № 61-37935св18
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В.О. (суддя-доповідач),  Жданової В. С., Ігнатенка В. М., 
 
учасники справи:
заявник (боржник)  - ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Хрустальова Альона Анатоліївна,
заінтересовані особи (стягувачі): Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», 
ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року  у складі судді Соколової Ю. І. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
 
У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Тернівський МВДВС  ГТУЮ у Дніпропетровській області) Хрустальової А. А., заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), ОСОБА_2 .
 
Скарга мотивована тим, що державний виконавець Тернівського МВДВС  ГТУЮ у Дніпропетровській області Хрустальова А. А. безпідставно здійснила заміну сторони виконавчого провадження № 53405902 з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
 
У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просила скасувати постанову державного виконавця Тернівського МВДВС  ГТУЮ у Дніпропетровській області Хрустальової А. А.  від 07 грудня 2017 року про заміну  стягувача у виконавчому провадженні  № 53405902.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області                                          від 22 лютого 2018 року у задоволенні скарги відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована  тим, що державний виконавець діяв у межах наданих йому повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження», оскільки виконуючи вимоги ухвали суду                      від 28 жовтня 2011 року, яка набрала законної сили та є обов`язковою для виконання,  вчинив дії, передбачені статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» та замінив сторону виконавчого провадження.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року залишено без змін.
 
Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який всебічно та повно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, унаслідок чого постановив  законну і обґрунтовану ухвалу про відмову в задоволенні скарги.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів 
 
У червні  2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами  норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить  ухвалені у справі судові рішення скасувати і передати направити справу на новий розгляд.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що  судами першої та апеляційної інстанцій не надано належної оцінки всім обставинам справи, зокрема тому, що про наявність ухвали суду від 28 жовтня 2011 року, якою замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна» державному виконавцю було відомо ще у 2011 році; також судами не надано роз`яснень з яких підстав суд у 2017 році повторно направляє ухвалу від 28 жовтня 2011 року державному виконавцю, при цьому взагалі не з`ясовано, коли вперше така ухвала була надіслана виконавчій службі та підстави її повторного направлення. Крім того, постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження винесена 14 лютого 2017 року, отже у 2011 році неможливо було здійснити заміну сторони такого виконавчого провадження. Крім того, заявником оскаржено в судовому порядку постанову про відкриття виконавчого провадження від 14 лютого 2017 року, що також залишилося поза увагою як суду першої так і апеляційної інстанцій, що призвело до неправильного вирішення справи та ухвалення незаконних рішень.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.
  
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення  судів першої та  апеляційної інстанцій - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
 
Встановлено, що 14 лютого 2017 року постановою старшого державного виконавця Тернівського МВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Хрустальової А. А. відкрито виконавче провадження  № 53405902 на підставі заяви ПАТ «ОТП Банк» про примусове виконання виконавчого листа № 2-1004/10  виданого за рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2010 року про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 115 645,83 грн.
 
Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2011 року за заявою ПАТ «ОТП Банк» замінено сторону виконавчого провадження у справі № 2-1004/10 за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме стягувача - ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
 
07 грудня 2017 року старшим державним виконавцем Тернівського МВДВС  ГТУЮ у Дніпропетровській області Хрустальовою А. А. на виконання ухвали суду від 28 жовтня 2011 року винесено постанову про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 53405902 з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 18 ЦПК України: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). 
 
У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine»)                   від 29 червня 2004 року Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
 
Згідно зі статтю 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.
 
Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.
 
Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (частина перша, п`ята статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»).
 
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів виконавчої служби щодо виконання рішення суду можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.
 
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. 
 
Установивши, що ОСОБА_1 не доведено порушення її прав державним виконавцем Тернівського МВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Хрустальовою А. А., яка виконуючи вимоги ухвали суду від 28 жовтня 2011 року, що набрала законної сили та є обов`язковою для виконання,  вчинила дії, передбачені статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» та  винесла постанову про заміну сторони виконавчого провадження,  суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні скарги.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судами норм матеріального та процесуального права.
 
Посилання ОСОБА_1 у касаційній скарзі на те, що судові рішення постановлено з неповним з`ясуванням судами обставин справи, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки не спростовують висновки суду та встановлені ним обставини, яким судами дано належну правову оцінку, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм права.
 
Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
 
Аргументи ОСОБА_1 щодо оскарження в судовому порядку постанови державного виконавця від 14 лютого 2017 року про відкриття виконавчого провадження № 53405902 не заслуговують на увагу, оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень  така скарга ОСОБА_1 залишена без розгляду (справа № 194/809/17), отже постанова про відкриття виконавчого провадження, у якому в подальшому замінено сторону стягувача, не скасована і є чинною.
 
Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни судових рішень, судом касаційної інстанції не встановлено.
 
Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявників, при цьому враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Суди першої й апеляційної інстанцій забезпечили повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржувані рішення відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також  критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів -  без змін.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416  ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	В. О. Кузнєцов  	
 	В. С. Жданова     	
 	В. М. Ігнатенко