Справа № 127/238/20
Провадження № 22-ц/801/867/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року	Справа № 127/238/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:
     судді-доповідача Денишенко Т. О.,
     суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О., 
за участі секретаря судового засідання Куленко О. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Роя В. Л, розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду ци-вільну справу за позовом 
Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до 
ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Вінницько-го міського суду Вінницької області від 24 лютого 2020 року, ухвалене у примі-щенні суду в м. Вінниці за головування судді Федчишена С. А., повний текст якого складений 24 лютого 2020 року, 

В С Т А Н О В И В: 

03 січня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгова-ності у розмірі 13 276,82 гривень, посилаючись на наступні обставини. З метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 17 грудня 2009 року звернувся до по-зивача, підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредит у розмірі 3 900,00 гри-вень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відпові-дач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, викладеними на бан-ківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком кредитний договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК Украї-ни, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запро-понованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умо-ви договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він на момент підписання заяви у банку був повністю поінформований про умови кредитуван-ня в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі. Виконання відповідачем договору убачається з розрахунку заборгова-ності, де зазначені залишок заборгованості, нарахування відсотків за користу-вання кредитними коштами, штрафних санкцій, суми погашення за наданим кредитом.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався підпунктами 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких відповідач при його укладенні дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідку-вати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання ви-никненню овердрафту. Підпунктами 1.1.5.1, 1.1.5.2, 1.1.1.67 договору передба-чене право банку на зміну Тарифів, викладених на банківському сайті, інших невід`ємних частин договору. Банк використав своє право щодо зміни умов до-говору, а саме: з 01 вересня 2014 року впровадив зміни відсоткової ставки до розміру 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року до розміру 43,2% річних. З 01 ве-ресня 2015 року банком впроваджені зміни Умов та правил надання банківсь-ких послуг в частині нарахування відсотків, відповідно до підпункту 2.1.1.3.1 клієнт доручає банку здійснювати списання грошей з його рахунку, в тому числі за рахунок кредитного ліміту. З 01 квітня 2019 року впроваджені зміни в частині нарахування відсотків, тобто відповідно до підпункту 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення зобов`язань з повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки, виконання ін-ших зобов`язань клієнт зобов`язується сплатити банку заборгованість по креди-ту, проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі 86,4% для картки «Універсальна», 84,0% для картки «Універсальна голд». 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором про надання банківсь-ких послуг виконало у повному обсязі, надало відповідачу можливість розпоря-джатися кредитними коштами на передбачених договором умовах у межах встановленого кредитного ліміту. ОСОБА_1 своєчасно не надавав позивачеві кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, іншими витра-тами відповідно до умов договору, що відображено у розрахунку заборгованос-ті за договором, не виконавши, таким чином, свої зобов`язання за дійсним пра-вочином. Станом на 01 грудня 2019 року у відповідача утворилася заборгова-ність у розмірі 13 276,82 гривень, з яких: 5 169,17 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 758,88 гривень - заборгованість за нарахованими на прострочений кредит відсотками згідно норм статті 625 ЦК України, 6 240,35 гривень пені, 500,00 гривень штраф ( фіксована частина ), 608,42 гри-вень штраф ( процентна складова ).
Укладений сторонами кредитний договір відповідно до підпункту 1.1.6.1 дійсного правочину діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін правочину не проінформує другу сторо-ну про розірвання договору, останній автоматично лонгується на той же строк. 
Відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх зобов`язань, заборго-ваність перед банком у повному обсязі не погашає, що спонукало банк зверну-тися в суд з даним позовом. Позивач просив суд стягнути на його користь з від-повідача заборгованість за кредитним договором від 17 грудня 2009 року № б/н у розмірі 13 276,82 гривень та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 102,00 гривні ( а. с. 1-5 ).
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволений частково. З ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним до-говором від 17 грудня 2009 року № б/н у розмірі 5 169,17 гривень, що станов-лять заборгованість за простроченим тілом кредиту, судовий збір в сумі 818,39 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено ( а. с. 58-59 ). 
Не погоджуючись з ухваленим 24 лютого 2020 року заочним рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою, ухвалити в цій частині нове рішення про задово-лення позову банку, в іншій частині заочне рішення суду залишити без змін. Скаржниця вважає оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог ухваленим без повного, всебічного, об`єктивного дослідження усіх об-ставин справи, без належної оцінки доказів у справі, з порушенням норм про-цесуального та матеріального права ( а. с. 64-67 ).
Наданою ухвалою апеляційного суду від 18 березня 2020 року можливістю подати у письмовому вигляді відзив на апеляційну скаргу банку відповідач не скористався, хоча копію вказаної ухвали отримав 24 березня 2020 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 95). У судове засідання апеляційного суду 29 квітня 2020 року ОСОБА_1 не з`явився з невідомих причин, будь-яких заяв від нього суду не надходило. Беручи до уваги належне, завчасне повідомлення в установленому порядку від-повідача про місце, день і час розгляду справи, про що свідчить додане до мате-ріалів справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправ-лення, колегія суддів апеляційного суду згідно норм статті 372 ЦПК України ухвалила розглянути дану цивільну справу у відсутності боржника ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, проаналізував-ши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заочне рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає указаним вимогам, у вказаній частині воно є незаконним, таким, що суперечить фактичним обставинам справи, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють наявні між сторонами у справі правовідносини, тому заочне рішен-ня підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». 
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пере-глядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє за-конність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. 
Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами у справі 17 грудня 2009 договору № б/н та приєднання ОСОБА_1 до Умов та правил на-дання банківських послуг, інших стандартних умов договору приєднання, від-повідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картко-вий рахунок у розмірі 3900,00 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з розрахунку 360 днів у році. Відповідно інформації, викладеної у підписаній ОСОБА_1 заяві, він підтвердив свою згоду про те, що ця заява разом з Умо -вами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування пла-тіжною карткою та Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним і банком кредитний договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився і погодився з Умовами та пра-вилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. 
Частково задовольняючи позов АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, керуючись нормами статей 207, 526, 527, 530, 536, 546, 549, 550, 610-611, 625, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, зазначив, що із заяви позичальни-ка від 17 грудня 2009 року убачається обумовлення у ній типу банківської пла-тіжної картки, строку дії кредитного ліміту та порядку погашення заборгова-ності, що є істотними умовами для такого виду договорів. Але у заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки ( пені, штрафів ), інших сум за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Суд підкреслив відсутність у матеріалах справи підтверджень, що саме доданий витяг з Умов та правил на-дання банківських послуг відповідач розумів і погодився з такими умовами, підписуючи заяву про приєднання до них, а також те, що додані до позовної за-яви документи на момент отримання відповідачем кредиту взагалі містили умо-ви, зокрема, щодо сплати неустойки ( пені, штрафів ), відповідальності за про-строчення виконання зобов`язань у зазначених розмірах і порядку нарахування. Критикуючи наявний у справі витяг з Умов та правил надання банківських по-слуг як неналежний доказ, суд наголосив, що за відсутності домовленості сто-рін про сплату неустойки ( пені, штрафів ) за прострочене зобов`язання такі умови не можуть розцінюватися як стандартна ( типова ) форма, встановлена до укладеного між банком та ОСОБА_1 кредитного договору. Суд визнав без-підставним позов у частині вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованої за простроченим тілом кредиту, та неустойки у зв`язку з невико-нанням передбачених умов укладеного договору.
Висновок суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог бан-ку щодо стягнення у певній частині відсотків та штрафу у процентній складовій є помилковим, суперечним нормам матеріального права, що регулюють таке питання.
Слід окремо зауважити, що суд першої інстанції послався у заочному рі-шенні на сайт банку http://privatbank.ua/terms у той час, коли у цій конкретній справі мотиви позову грунтуються на складових договору між сторонами у справі, а це Умови та правила надання банківських послуг, Правила користу-вання платіжною карткою, Тарифи банку, викладених на банківському сайті www.privatbank.ua. Крім цього оскаржуване заочне рішення не відповідає мате-ріалам справи. Обгрунтування рішення відсутністю домовленості сторін зі сплати відсотків за користування кредитними коштами, відповідальності пози-чальника за несвоєчасне погашення заборгованості суперечить дійсності, є без-підставним, тому це рішення підлягає в оскаржуваній частині безумовному ска-суванню як незаконне з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позоних вимог АТ КБ «ПриватБанк». 
Оскаржуючи заочне судове рішення від 24 лютого 2020 року у частині від-мовлених позовних вимог, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О. Л. на-голошує на укладенні сторонами у справі договору приєднання. У день його укладення 17 грудня 2009 року ОСОБА_1 підписав заяву про умови кредиту-вання з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна», 55 днів пільгового періоду ( а. с. 12 ), де зазначені, зокрема, розмір базової відсоткової ставки у 2,5% на місяць ( 30% річних ) на залишок заборгованості, розмір та по-рядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штра-фу 250,00 гривень +5% від суми позову при порушенні строків платежів по гро-шових зобов`язаннях, передбачених договором, більше ніж на 30 днів. Тобто відповідач, підписуючи вказану довідку, у письмовому вигляді погодився з ви-кладеними умовами кредитування. Про зазначені умови кредитування боржник був обізнаний належним чином, на що суд першої інстанції не звернув належ-ної уваги. Активація відповідачем кредитної картки, користування ним картко-вим рахунком свідчать про укладення сторонами у справі кредитного договору. З розрахунку заборгованості за договором від 17 грудня 2009 року № б/н ста-ном на 01 грудня 2019 року ( а. с. 7-10 ) чітко убачається, що ОСОБА_1 корис-тувався кредитним коштами, частково погашав наявну заборгованість і продов-жував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на пла-тіжній картці. В обгрунтування доводів апеляційної скарги представниця банку посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18, від 12 лютого 2020 року у справі № 136/840/17, де за аналогічних цій справі фактичних обставин зазначено, що оскільки відповідачем не спросто-ваний розмір заборгованості за штрафами, останні підлягають стягненню у су-довому порядку на користь банку. Крім цього базова ставка за процентами за користування кредитними коштами у підписаний позичальником довідці стано-вить 2,5% на місяць, тому вимога про стягнення заборгованості за процентами підлягає частковому задоволенню, виходячи саме з такого розміру процентної ставки на місяць.
Верховний Суд підкреслив необхідність врахування судами його висновків з метою недопущення порушень формування єдиної правозастосовчої практи-ки. 
Представниця банку скаржниця Крилова О. Л. просить в апеляційній скарзі останню задоволити, залишивши в іншій частині оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції без змін ( а. с. 64-80 ). 
Колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги такими, що заслуговують на увагу, є обгрунтованими, достатніми для її задоволення у певній частині. Су-дом першої інстанції дійсно не дотримано порядку, встановленого для вирішен-ня питання, що має місце, допущено однобічність, неповноту судового розгля-ду, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до не-правильного вирішення справи в оскаржуваній частині; у цій частині висновки суду, як уже зазначалося, не відповідають фактичним обставинам справи. 
Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов дого-вору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови ( пункти ), визначені на розсуд сторін і пого-джені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного зако-нодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотни-ми умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені зако-ном як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умо-ви, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що при укладенні 17 грудня 2009 року договору № б/н сторони у справі керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно якої за Законом договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних фор-мах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до за-пропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою, Тари-фи Банку, викладені на банківському сайті www. privatbank.ua, згідно яких об-слуговується ОСОБА_1 . У переважній більшості випадків застосування конс-трукції договору приєднання його умови розроблює підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є про-фесійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг ( в цьому ви-падку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробля-ються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповід-ного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент ( споживач послуг банку ) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Сенс договору при-єднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у форму-лярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тоб-то дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр ( тобто банк ). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно ви-никати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у то-му, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умо-ви не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція дого-вору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що спо-живач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонувати свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однознач-ною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.
У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має ви-кладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.
Предметом спору у цій цивільній справі є стягнення банком з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вва-жається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сто-рони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - від-повідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання при-пиняється виконанням, проведеним належним чином. 
Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язан-ня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним догово-ром банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити процен-ти ( частина перша статті 1048 ЦК України ). Частиною другою цієї статті вста-новлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випли-ває із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, ук-ладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК Укра-їни). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 11 ЦПК Укра-їни, суд розглядає розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фі-зичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах за-явлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами що-до предмета спору на власний розсуд. Отже, саме позивач, як особа, що на влас-ний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наяв-ність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( стаття 57 ЦПК України 2004 року ).
Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визнача-ється право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду Укра-їни від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесу-ального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасни-ків цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторо-ни чи сторін договору.
У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким ли-ше за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефектив-не поновлення у правах.
Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК Укра-їни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або від-сутність обставин ( фактів ), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними дока-зами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати ви-могам належності, допустимості, достовірності, достатності.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процен-тів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку Укра-їни. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомі-сяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повер-нути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визна-чені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої са-мої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання гро-шей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник сво-єчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму від-повідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділя-ються на встановлені законом ( розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства ) та договірні ( розмір та підстави стягнення яких визна-чаються сторонами в самому договорі ).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є грошо-ва сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі пору-шення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у від-сотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного зако-нодавства.
Ураховуючи досягнення погодження між сторонами умов кредитного дого-вору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, відпові-дальності боржника за порушення строків платежів по будь-якому із передбаче-них договором грошових зобов`язань, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь банку процентів за користування кредитними коштами та штрафу у процентній складовій у нас-тупних розмірах.
Станом на 01 грудня 2019 року з урахуванням часткового погашення ОСОБА_1 наявної у нього заборгованості, несплачені ним відсотки за ставкою 86,4% річних становили 758,88 гривень. Оскільки зміна банком процентної ставки на зазначену дату не відповідає приписам статті 1056-1 ЦК України та умовам договору, погодженим сторонами в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування, заборгованість відповідача за процентами підлягає зменшенню пропорційно до ставки 30% річних, що погоджена сторонами. Цей розрахунок є наступним: 758,88:86,4%х30%=253,50 гривні заборгованості за процентами ста-ном на 01 грудня 2019 року, нарахованої за ставкою 30% річних. 
Щодо стягнення штрафу у процентній складовій необхідно виходити з нас-тупного розрахунку: 5169,17 гривень заборгованого тіла кредиту, стягнутого судом першої інстанці,+253,50 гривень заборгованості за процентами х5%=271,13 гривня. 
Зазначені суми на часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приват-Банк» підлягають безумовному стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача. 
Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм проце-суального права або неправильне застосування норм матеріального права. Не-правильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Нормами статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір поклада-ється на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змі-нює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись нормами статей 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 люто-го 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерцій-ного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 13 276,82 гривень скасувати в частині відмови у задо-воленні позову щодо стягнення заборгованості з процентів за користування кре-дитними коштами, штрафу у процентній складовій та розподілу судових вит-рат. У цій частині позов задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приват-Банк», код ЄДРПОУ 14360570, рах. № НОМЕР_2 ( для погашення забор-гованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Пе-ремоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 01 грудня 2019 року за кредитним договором від 17 грудня 2009 року № б/н 253,50 гривні ( двісті п`ятдесят три гривні 50 коп. ), що складають заборгованість по процен-тах за користування кредитними коштами, 271,13 гривню ( двісті сімдесят одна гривня 13 коп.) штрафу у процентній складовій за допущену заборгованість з погашення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами ( порушення строків платежів по будь-якому з передбачених договором грошо-вих зобов`язань ), а також 901,59 гривню ( дев`ятсот одна гривня 59 коп. ) у від-шкодування сплаченого судового збору при зверненні в суд, 1 235,88 гривень ( одна тисяча двісті тридцять п`ять гривень 88 коп.) у відшкодування судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги на рішення суду першої інс-танції. 
У решті заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є ос-таточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 05 травня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                       В. П. Рибчинський

Л. О. Голота