КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 362/5788/18
провадження № 22-ц/824/6487/2020
 
07 травня 2020 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд   у складі колегії суддів :
судді-доповідача Кирилюк Г. М.,
суддів:  Рейнарт І. М.,  Семенюк Т. А.
 
розглянувши в порядку  письмового провадження цивільну справу за позовом  заступника військового  прокурора Хмельницького  гарнізону  Західного  регіону   України  в інтересах  держави  в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України,  третя особа - Національна  академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького до  ОСОБА_1    про  відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням у вищому навчальному закладі,  за апеляційною  скаргою  заступника військового  прокурора Хмельницького  гарнізону  Західного  регіону   України  на  ухвалу  Солом`янського  районного  суду  м. Києва  від  10 липня  2019 року у складі  судді  Усатової  І. А. , 
 
встановив: 
 
12.10.2018 заступник військового  прокурора Хмельницького  гарнізону  Західного  регіону   України  в інтересах  держави  в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України,  третя особа - Національна  академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького  звернувся до  суду  з позовом до  ОСОБА_1    про  відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням у вищому навчальному закладі.
Ухвалою  Васильківського міськрайонного суду Київської області   від 13 лютого  2019 року   вказану  позовну  заяву   передано на  розгляд   до Солом`янського  районного  суду  м. Києва  за  підсудністю. 
Ухвалою  Солом`янського районного  суду  м. Києва  від  10 липня  2019  року  вказану  позовну  заяву   повернуто   позивачу  відповідно  до   п. 6 ч.4 ст.185  ЦПК  України.
В апеляційній скарзі заступник військового  прокурора Хмельницького  гарнізону  Західного  регіону   України просить  скасувати  ухвалу Солом`янського районного  суду  м. Києва  від  10 липня  2019  року   та направити  справу  для продовження  розгляду  до  суду першої  інстанції.  
Свої доводи мотивує тим,  що  лише  02 травня  2019 року  на  адресу  військової  прокуратури  Хмельницького  гарнізону  надійшов  супровідний лист  та копія ухвали  Васильківського  міськрайонного  суду  Київської області  від 13 лютого  2019 року  про передачу даної позовної заяви  до Солом`янського районного  суду  м. Києва, яка була  оприлюднена  лише   17 квітня  2019 року. 
У зв`язку з тим, що  прокурору  не  було  відомо  про  факт  отримання  судом  даної  позовної заяви та прийняття будь-яких  рішень за результатами її розгляду, 21.02.2019 було  повторно  подану   аналогічну   позовну  заяву ( справа  №362/1181/19). 
Відповідно до  відомостей Єдиного  державного  реєстру  судових рішень,  у справі  №362/1181/19  10 липня  2019 року  суддею  Солом`янського районного  суду  м. Києва  Усатовою   І. А.  також винесено   ухвалу  про повернення   позовної заяви позивачу,  яка згідно  даних реєстру  була  надіслана   судом  05.10.2019, зареєстрована 07.10.2019, а оприлюднена  08.10.2019.
Таким чином,   суддя  Солом`янського районного  суду  м. Києва   10 липня  2019  року Усатова І. А.  по справі №362/5788/18  за позовом  від  11.10.2018  та по справі  №362/1181/19 за позовом  від  21.02.2019  прийняла два  однакових  рішення про  повернення   позовних заяв позивачу відповідно  до  п.6 ч.4 ст.185 ЦПК  України,  а саме  позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду,  які не  могли  бути прийняті одночасно.
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.
Відповідно  до  положень ч.2 ст. 369  ЦПК  України  апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали  суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа не може бути безпідставно позбавлена права на захист свого порушеного права, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Постановляючи 10 липня  2019  року  ухвалу  про  повернення позовної  заяви  позивачу,  суд першої  інстанції  виходив з положень  п.6 ч.4 ст.185 ЦПК  України та тієї обставини,  що  з даних  автоматизованої  системи документообігу  Солом`янського районного  суду  м. Києва  вбачається,  що  позивачем  подано  до  суду  аналогічний  позов  до  цього   самого  відповідача  з тим самим предметом  та з однакових підстав - справа  №362/1181/19,  і щодо  такого  позову   на час  вирішення   питання  про  відкриття провадження  у справі,  що розглядається, не  постановлена  ухвала  про  відкриття або  відмову   у відкритті   провадження  у справі, повернення  позовної заяви  або   залишення   позову  без  розгляду.
Колегія суддів  не  може  погодитись  з таким висновком  суду першої  інстанції  з огляду  на таке. 
Відповідно  до   положень п. 6 ч. 4 ст. 185  ЦПК  України заява повертається  у випадку,  коли позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Відповідно   до  відомостей  Єдиного  державного  реєстру  судових рішень, оскаржувана  ухвала  Солом`янського районного суду  м. Києва  від  10 липня  2019 року  була  надіслана  судом: 05.10.2019,  зареєстрована : 07.10.2019,  оприлюднена 08.10.2019.
При цьому,  відповідно  до  відомостей Єдиного  державного  реєстру  судових рішень,  ухвалою  судді Солом`янського районного  суду  м. Києва  від 10  липня  2019  року (справа  №362/1181/19), яка була  надіслана  судом:  05.10.2019, зареєстрована : 07.10.2019,  оприлюднена 08.10.2019, аналогічну  позовну заяву також  було   повернуто позивачу відповідно  до  п. 6 ч. 4 ст. 185  ЦПК  України з  огляду  на  перебування  в провадженні  цього  суду  справи № 362/5788/18. 
Тобто,  судом першої  інстанції  в один  день постановлено дві взаємовиключні ухвали про  повернення  позовної заяви позивачу, що призвело  до  порушення  права позивача на  доступ  до  суду та своєчасний  розгляд та вирішення справи. 
Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суди повинні ураховувати сформовані Європейським судом з прав людини умови обмеження права особи на доступ до суду, проте, такі умови не можуть зашкоджувати самій суті права на звернення до суду та переслідують легітимну мету і ця мета відповідає потребам суспільства та окремих осіб, такі умови забезпечують розумну пропорційність між встановленими обмеженнями та поставленою метою.
Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.
Приймаючи до  уваги встановлені  обставини у сукупності,  колегія суддів  вважає, що  постановляючи ухвалу  від  10 липня  2019  року про повернення  позовної заяви, у суду першої  інстанції були відсутні підстави для її повернення  відповідно  до  п. 6 ч. 4 ст. 185  ЦПК  України. 
Відповідно до положень ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала не може бути визнана законною і обґрунтованою та   у відповідності до  положень   ч. 1 ст.  379  ЦПК  України  підлягає скасуванню  з направленням  справи  для  продовження  розгляду  до  суду  першої інстанції.
Керуючись ст. 374, 379,  382 -384 ЦПК України суд
постановив:
 
Апеляційну  скаргу заступника військового  прокурора Хмельницького  гарнізону  Західного  регіону   України  задовольнити.
Ухвалу   Солом`янського  районного  суду  м. Києва  від  10 липня  2019 року скасувати.
Справу за позовом заступника військового  прокурора Хмельницького  гарнізону  Західного  регіону   України  в інтересах  держави  в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України,  третя особа - Національна  академія Державної прикордонної служби України ім. Б. Хмельницького до  ОСОБА_1    про  відшкодування витрат, пов`язаних з навчанням у вищому навчальному закладі  направити  для продовження  розгляду  до  суду  першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття,  оскарженню в касаційному порядку  не  підлягає. 
 
Суддя-доповідач:                                                         Г. М.  Кирилюк
 
Судді:                                                                            І. М.  Рейнарт
 
                                                                                       Т. А. Семенюк