Ухвала
 
20 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 285/3779/19
провадження № 61-4603ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 лютого 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення розгляду справи судом у складі трьох суддів, закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року про повернення апеляційної скарги в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на сумісно набуте майно та про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю,
 
ВСТАНОВИВ:
 
29 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на сумісно набуте майно. 
 
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 лютого 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання про проведення розгляду справи судом у складі трьох суддів, закрито підготовче провадження та призначено розгляд даної справи по суті.

 
Не погодившись із вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2  звернулися до суду з апеляційною скаргою.
 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року апеляційну скаргу на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 лютого 2020 року повернуто особам, що її подали.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання про проведення розгляду справи судом у складі трьох суддів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті відсутня в переліку ухвал, визначених частиною першою статті 353 ЦПК України, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.
 
12 березня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 лютого 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення розгляду справи судом у складі трьох суддів, закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року про повернення апеляційної скаргиу зазначеній вище справі.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
 
У пункті 8 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
 
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).
 
У § 36 рішення у справі «Bellet v. France» від 04 грудня 1955 року, заява № 23805/94, ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».
 
При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).
 
Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).
 
Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.
 
Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).
 
У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення».
 
Встановивши, що ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про проведення розгляду справи судом у складі трьох суддів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не входить до вичерпного переліку ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.
 
Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України (у редакції, що діяла на час розгляду апеляційної скарги) апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.
 
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Системний аналіз вказаних норм процесуального права, дає підстави дійти висновку про те, що в касаційному порядку особа, яка бере участь у справі має право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду першої інстанції лише після її перегляду в апеляційному порядку. Ухвала суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання про проведення розгляду справи судом у складі трьох суддів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті не входить до вичерпного переліку ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду, а тому не може бути предметом перегляду судом касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, а саме ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про проведення розгляду справи судом у складі трьох суддів, закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, що не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі в цій частині слід відмовити.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження
 
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга в частині оскарження ухвали апеляційного суду є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження в цій частині слід відмовити.
 
Керуючись пунктом 9 частини третьої статті 2, частиною третьою статті 3, частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 лютого 2020 року про відмову у задоволенні клопотання про проведення розгляду справи судом у складі трьох суддів, закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року про повернення апеляційної скарги в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на сумісно набуте майно та про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю - відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникам.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                             В. В. Сердюк
 
                                                                                                             І. М. Фаловська