Ухвала
23 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 585/1620/16-к
провадження № 51-1948ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої та апеляційної інстанції – ОСОБА_4 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 42015200240000009 щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
Як убачається із змісту касаційної скарги, прокурор порушує питання про перегляд указаного судового рішення у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПКу касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Проте прокурор подав касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що прокурор не погоджується з ухвалою Сумського апеляційного суду від 15 січня 2020 року і вказує на те, що суд апеляційної інстанції при ухваленні рішення допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, при цьому здійснює аналіз фактичних обставин кримніального провадження та не погоджується висновками апеляційного суду.
Відповідно до ст. 433 КПКсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, прокурор не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, тобто по суті вказує на неповноту судового розгляду й невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, у касаційній скарзі прокурор хоча і покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, проте зі скарги неможливо зрозуміти, які порушення допустив суд апеляційної інстанцій, як ці порушення вплинули на законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення та чому їх слід відносити з огляду на положення ст. 412 КПКдо безумовних підстав для скасування оскаржуваного судового рішення касаційним судом відповідно до ст. 438 КПК.
Необхідно врахувати, що згідно з ч. 1 ст. 438 КПКпідставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Водночас прокурор не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляційної скарги, які саме доводи його апеляційної скарги не враховано при перегляді вироку суду першої інстанції, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги та у своїй ухвалі надає вичерпну відповідь на ті доводи, що наведені в ній.
Таким чином, прокурору необхідно належним чином обґрунтувати свою позицію щодо істотності порушень кримінального процесуального закону судом апеляційної інстанції, що є підставою для скасування судового рішення згідно з ч. 1 ст. 438 КПК.
У касаційній скарзі прокурора не висловлена позиція з приводу того, чи потягли допущені порушення КПК, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Крім того, у касаційній скарзі прокурор вказує на оскарження ним лише ухвали апеляційного суду, тоді як у її мотивувальній частині наводить мотиви своєї незгоди, у тому числі, з вироком суду першої інстанції, чим допустив суперечності. 
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому недотримання особою, яка звертається з касаційною скаргою, положень ст. 427 цього Кодексу, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу прокурора без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді першої та апеляційної інстанції – ОСОБА_4 на ухвалу Сумського апеляційного суду від 15 січня 2020 року у кримінальному провадженні № 42015200240000009 щодо ОСОБА_5 , залишити без руху та надати йому десятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                              ОСОБА_3