ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/18330/19                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2020 року                                                                                         м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                        Мєзєнцева Є.І.
                                                            Чаку Є.В.
При секретарі:                              Марчук О.О.
          
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Імперово Фудз» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Імперово Фудз» звернулось до Окружного адміністративного суду міста з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 червня 2019 року №0004281401.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що висновки акта перевірки є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ТОВ «Імперово Фудз» за результатами фінансово-господарських операцій з контрагентами правомірно сформувало витрати і податковий кредит, що підтверджується належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій, та які були надані до перевірки.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року даний адміністративний позов - задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що сам факт реалізації товару позивачем ним не заперечується, а під сумнів поставлено продаж товарів саме конкретним контрагентам.
10 березня 2020 року за клопотанням представника відповідача розгляд справи було відкладено на 17 березня 2020 року задля надання можливості приєднання до матеріалів справи завірених належним чином доказів, зокрема, вироків щодо деяких контрагентів (їх посадових осіб) позивача. Такі докази клопотанням від 16 березня 2020 року долучені до справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, Офісом великих платників податків ДФС було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Імперово Фудз», за результатами якої складено акт перевірки від 06 червня 2019 року № 1636/28-10-14-01-01/34845075.
В даному акті перевірки зазначено, що отримані від контрагентів покупців ТОВ «Престиж Консалт ЛТД», ТОВ «Лівайз Груп», ТОВ «Оптима постач», ТОВ «Ліга Торг», ТОВ «Роднік-Стайл» кошти, перерахування яких ніби-то не пов`язано з постачанням товарів та у зв`язку з відсутністю даних у ТОВ «Імперово Фудз» щодо їх повернення у майбутньому, кваліфікуються як актив, який враховується у складі інших доходів відповідних звітних періодів, який в свою чергу не знайшов відображення у фінансовій звітності ТОВ «Імперово Фудз» та не врахований при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток.
На підставі акту перевірки Офісом великих платників податків ДФС винесено податкове повідомлення - рішення № 0004281401 від 26 червня 2019 року, згідно якого збільшено ТОВ «Імперово Фудз» суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств в розмірі 2 950 649,00 грн, з них за основним платежем в сумі 2 360 519,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 590 130,00 грн.
Не погоджуючись з винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На виконання вимог вказаної статті колегія суддів переглядає оскаржуване рішення з тих підстав та щодо тих обставин, на які посилається апелянт в своїй скарзі.
З матеріалів справи вбачається, що в періоді, який перевірявся податковим органом, позивач мав господарські правовідносини з такими підприємствами: ТОВ «Престиж Консалт ЛТД», ТОВ «Лівайз Груп», ТОВ «Оптима постач», ТОВ «Ліга Торг», ТОВ «Роднік-Стайл». За операціями з цими підприємствами відповідачем донараховано позивачу податок на прибуток, при цьому, податок на додану вартість не донараховувався. При цьому, відповідачем не заперечувався сам факт реальності продажу товарів позивачем, проте, під сумнів поставлено лише те, що позивач відповідний товар продав саме спірним контрагентам.
За результатами таких господарських операцій позивачем було відображено дохід у рядку «доходи від реалізації продукції», в той час як податковий орган наполягав на тому, що відображення повинно було відбутись в рядку «інші доходи».
За правилами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).
Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: відомості про господарську операцію і підтвердження її реального (фактичного) здійснення. 
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема, за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. 
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
За змістом ч.1,2 статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.
Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.
При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.
Відповідно до п. 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (в тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. 
Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 ПК).
Пунктом 200.1 статті 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1 статті 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Відповідно до п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України;
Відтак, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Будь-які документи мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
В акті перевірки відповідачем зазначено, що товариством «Імперово Фудз» не було надано товарно-транспортні накладні, складання яких передбачено договорами поставки, укладеними із покупцями.
Відповідно до Положення про договірну роботу позивача визначено, що реалізація товару покупцям відбувається на підставі укладення типового договору поставки, в якому передбачено надання постачальником покупцю товарно-транспортних накладних у разі, якщо перевезення товару здійснюється постачальником чи сторонньою транспортною організацією.
Однак, як встановлено судом в оскаржуваному рішенні та не лише не спростовано апелянтом, а й жодним чином не прокоментовано, перевезення яєць курячих, реалізованих товариством «Імперово Фудз» відповідним покупцям, здійснювалося самими покупцями, відповідно, позивач не складав товарно-транспортні накладні. Факт транспортування яєць курячих самими покупцями підтверджується і Додатковими угодами, укладеними до договорів поставок, які не були враховані перевіряючими особами під час проведення перевірки.
Також відповідачем зазначено, що йому не було надано довіреності на осіб, які отримували товар.
Між тим, передача товару від постачальника до покупців здійснювалася на підставі видаткових накладних, у яких міститься інформація про осіб - представників покупців, які отримували товар. Оскільки товар у більшості випадків за видатковими накладними отримували безпосередньо директори покупців, складати довіреності підстав не було.
Разом з тим, 26 та 29 травня 2017 року ТОВ «Імперово Фудз» реалізувало товар товариству ТОВ «Ліга Торг», отримувачем якого були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким були виписані довіреності на отримання товару.
Також відповідач зазначає про те, що позивачем було надано деякі видаткові накладні, які не відповідають вимогам первинного документа та з яких неможливо встановити обов`язкові реквізити, зокрема: ініціали та посади особи, яка брала участь у здійсненні операцій зі сторони покупців.
Слід зазначити, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.
З аналізу таких видаткових накладних вбачається, що загалом вони містять основні реквізити, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повністю розкривають зміст господарської операції та надають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
При винесенні оскаржуваного ППР податковий орган виходив з того, що стосовно контрагентів позивача наявні кримінальні провадження.
Так, згідно вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року по справі № 761/15487/17 керівника (засновника) ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» гр. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 статті 27, ч.1 статті 205 КК України. А відповідно до протоколу допиту керівника (засновника) ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» гр. ОСОБА_3 , останній повідомив, що зареєстрував ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» за грошову винагороду без мети ведення фінансово-господарської діяльності.
В самому ж акті перевірки зазначено, що взаємовідносини ТОВ «Імперово Фудз» з ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» відбувались протягом липня-жовтня 2016 року. Однак, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, в цей період засновником, директором та головним бухгалтером ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» був ОСОБА_12 - інша особа, ніж зазначено у вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року.
Слід зазначити, що ТОВ «Імперово Фудз» та ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» було укладено Договір поставки №Р/1 14-07-2016/12 від 14 липня 2016 року, відповідно до якого Постачальник зобов`язувався передати у власність Покупцеві яйця курячі, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити поставлений товар. Підписантом договору від імені ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» був директор ОСОБА_3 .
Починаючи із 15 липня 2016 року ТОВ «Імперово Фудз» почало здійснювати відвантаження продукції товариству «Престиж Консалт ЛТД», отримувачем якої згідно видаткових накладних був саме директор ОСОБА_3 
26 липня 2016 року ТОВ «Імперово Фудз» отримало листа від ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» за підписом директора ОСОБА_12., в якому було зазначено, що саме з 26 липня 2016 року він є новим директором ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» і що ним в подальшому буде здійснюватися організація господарської діяльності даного товариства та будуть виконуватися умови Договору поставки № Р/І 14-07-2016/12.
Також даним листом було повідомлено позивача про те, що отримувачем продукції від імені ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» буде й надалі ОСОБА_3 . на підставі виданої довіреності.
Відповідно, у видаткових накладних, виписаних ТОВ «Імперово Фудз» в момент реалізації продукції товариству «Престиж Консалт ЛТД» після 26 липня 2016 року також було вказано ініціали ОСОБА_3 . , як особи, яка продовжувала отримувати продукцію, не будучи при цьому директором даного товариства, а будучи його представником на підставі довіреності.
Щодо наявності у видаткових накладних ПІБ ОСОБА_3 , позивач пояснив, що в момент відвантаження продукції бухгалтерією ТОВ «Імперово Фудз» виписувалися видаткові накладні, в яких зазначено, що отримувачем продукції від імені ТОВ «Престиж Консалт ЛТД» був директор ОСОБА_3 в т.ч. і у видаткових накладних, виписаних після 26 липня 2016 року, тобто після звільнення його з посади директора. Зазначення бухгалтером у видаткових накладних, складених після 26 липня 2016 року, інформації про те, що ОСОБА_3 був директором ТОВ «Престиж Консалт ЛТД», відбулося помилково, через те, що вказаному бухгалтеру не було відомо про зміну директора даного контрагента.
Згідно вироку Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року по справі № 757/6761/18-к засновника ТОВ «Ліга Торг» гр. ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 статті 205 КК України. Відповідно до протоколу допиту ОСОБА_7 вказано, що остання не має відношення до фінансово-господарської діяльності підприємства.
При цьому, в акті перевірки зазначено, що взаємовідносини ТОВ «Імперово Фудз» з ТОВ «Ліга Торг» відбувались протягом травня-червня 2017 року.
Однак, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, в період взаємовідносин з травня по червень 2017 року засновником та директором був Симак Олександр Вікторович - інша особа, ніж зазначено у вироку Печерського районного суду м. Києва від 02 квітня 2018 року. Крім того, договір поставки і видаткові накладні від імені ТОВ «Ліга Торг» були підписані ОСОБА_8 .
Отже, наведена в акті перевірки інформація щодо визнання судом винуватою гр. ОСОБА_7 не стосується господарських операцій ТОВ «Імперово Фудз» з ТОВ «Ліга Торг» за період травень-червень 2017 року та не може бути використана в якості доказової бази щодо нереальності зазначених операцій, оскільки базуєтсья на неналежних доказах.
Згідно вироку Києво-Святошинського районного суду від 03 квітня 2018 року по справі № 369/2278 директора ТОВ «Лівайз Груп» гр. ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 статті 205 КК України, який повідомив про непричетність до ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Лівайз Груп».
Так, між ТОВ «Імперово Фудз» та ТОВ «Лівайз Груп» було укладено Договір поставки №ДС/ЛВ-000353 від 19 травня 2016 року, відповідно до умов якого Постачальник зобов`язувався передати у власність Покупцеві яйця курячі, а Покупець зобов`язувався прийняти та оплатити поставлений товар. Підписантом договору від імені ТОВ «Лівайз Груп» був директор ОСОБА_9 .
Протягом травня-червня 2016 року ТОВ «Імперово Фудз» здійснило поставку товару (яйця курячі) товариству «Лівайз Груп», отримувачем яких згідно видаткових накладних був саме директор ОСОБА_9 .
Між тим, посилання перевіряючих в акті на вирок у вищезгаданій кримінальній справі є безпідставними, оскільки даний вирок був винесений після здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентом. Крім того, у цьому вироку відсутні будь-які відомості із прямою вказівкою на те, що винна особа підприємства не підписувала документи і не брала участі у взаємовідносинах саме із ТОВ «Імперово Фудз».
В даному випадку також слід зазначити, що сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.
Наведене узгоджується з позицією, наведеною Верховним Судом в постанові від 07 лютого 2018 року по справі № 813/1766/17 та від 27 лютого 2018 року по справі № 802/1853/16-а.
Також, обґрунтовуючи свою позицію, апелянт посилається на таке.
СУФР ДПІ в Оболонському районі м. Києва проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 32016100050000073 від 11 серпня 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 статті 212, ч.2 статті 205 КК України, в ході якого з`ясовано, що ТОВ «Роднік-Стайл» має ознаки фіктивності та транзитності. Так, згідно пояснень засновника ОСОБА_10 , останній підприємство зареєстрував за матеріальну винагороду без мети подальшої участі в діяльності підприємства.
При цьому, в акті перевірки відповідачем зазначено, що взаємовідносини ТОВ «Імперово Фудз» з ТОВ «Роднік-Стайл» відбувались протягом вересня 2016 року. Однак, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, в цей період засновником, директором та головним бухгалтером був ОСОБА_13, який і підписував договір поставки, видаткові накладні та отримував товар.
Тобто, наведена в акті перевірки інформація щодо гр. ОСОБА_10 не стосується господарських операцій ТОВ «Імперово Фудз» з ТОВ «Роднік-Стайл» за вересень 2016 року та не може бути використана в якості доказової бази для доведення нереальності зазначених операцій, базується будується на неналежних доказах.
Прокуратурою м. Києва проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 12016100000001129 від 16 листопада 2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 статті 212, ч.2 статті 364 КК України, в ході якого встановлено, що невстановлені слідством особи, діючи з метою прикриття своєї незаконної діяльності, створили (придбали) корпоративні права ряду конвертаційно-транзитних СГД, до складу яких входить ТОВ «Оптима постач». Згідно протоколу допиту гр. ОСОБА_11 вбачається, що він не причетний до створення ТОВ «Оптима постач».
Проте, дане кримінальне провадження проводиться за ознаками ухилення від сплати податків, зборів та зловживання владою або службовим становищем, що жодним чином не стосуються фіктивного підприємництва. Зазначене не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «Оптима постач».
Згідно статті 17 Кримінального процесуального кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Однак, в акті перевірки відсутнє посилання на вироки суду, якими посадових осіб ТОВ «Оптима постач» визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого статтею 205 КК України - фіктивне підприємництво. В той же час, сам факт порушення кримінальної справи та отримання свідчень (пояснень) посадових осіб господарюючих суб`єктів в рамках такої кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій, проведених позивачем та його контрагентами (постанова Верховного Суду від 11 грудня 2018 року по справі №822/787/18).
Самі по собі заперечення керівником своєї причетності до здійснення фінансово-господарської діяльності юридичної особи, яка була створена або керована ним, не є беззаперечним доказом обізнаності платника податків з дефектами у правовому статусі контрагента, адже відповідні пояснення можуть надаватись, у тому числі, з метою уникнення кримінальної відповідальності взагалі або більш суворого покарання.
Також колегія суддів наголошує на тому, що у вироках, на які посилався відповідач, позивач відсутній серед переліку підприємств, установ і організацій, яким штучно формувався податковий кредит вищевказаними особами. Тобто, доказів участі позивача разом із контрагентами у схемі транзитного руху коштів податковим органом не надано, а судом не встановлено.
Оцінюючи подане відповідачем клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, колегія суддів наголошує на тому, що відповідні вироки вивчалися судом першої інстанції з наданням їм оцінки в оскаржуваному рішенні.
Крім того апелянт зазначав, що у штаті контрагентів позивача працювало недостатньо людей, інформація про наявність основних засобів відсутня.
Зокрема, посилання відповідача на обставину відсутності у розглядуваних підприємств устаткування, що необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, відсутності працюючих осіб тощо, зроблені відповідачем на підставі даних про не подання контрагентами позивача податкової звітності до податкового органу. Однак, колегія суддів наголошує на тому, що позивач не має жодного відношення до подачі його контрагентами податкової звітності. І тим більше не має нести відповідальність у разі порушення порядку ведення контрагентами такої податкової звітності.
Також необхідно зазначити, що для здійснення підприємницької діяльності суб`єкту господарювання не обов`язково потрібно мати у своїй власності нерухоме майно і транспортні засоби, оскільки їх можна орендувати і це не є перешкодою у веденні підприємницької діяльності. 
При цьому, контролюючим органом під час перевірки позивача не досліджувалось, чи мали місце у розглядуваних правовідносинах оренда устаткування, найм працівників тощо. Крім того, апелянт ні в суді першої інстанції, ні при поданні апеляційної скарги  так і не зазначив, які саме та в якій кількості мали бути наявні виробничі потужності у контрагентів позивача, а також не вказав, які ж для дійсного підтвердження реалізації перевіряємих господарських відносин мали бути надані первинні документи, однак відсутні у позивача та, відповідно, в матеріалах справи. Натомість, скаржник при обґрунтуванні апеляції обійшовся загальними визначеннями первинних документів, що в принципі мають підтверджувати реалізацію будь-яких господарських угод безвідносно до специфічних правочинів, розглядуваних в даному провадженні.
Важливим також є те, що ТОВ «Престиж Консалт ЛТД», ТОВ «Лівайз Груп», ТОВ «Оптима постач», ТОВ «Ліга Торг», ТОВ «Роднік-Стайл» на час здійснення спірних господарських операцій були зареєстровані як юридичні особи у відповідності до чинного законодавства та були платниками податку на додану вартість.
Таким чином, наявні у ТОВ «Імперово Фудз» первинні господарські документи свідчать про те, що позивач та його контрагенти не лише вчинили всі дії, необхідні для забезпечення реального виконання правочинів, а й виконали їх, тобто внаслідок здійснення вищезгаданих господарських операцій відбулися зміни в структурі активів підприємств, що свідчить про реальність здійснення зазначених операцій.
Так, за наслідками реалізації ТОВ «Імперово Фудз» продукції ТОВ «Престиж Консалт ЛТД», ТОВ «Лівайз Груп», ТОВ «Оптима постач», ТОВ «Ліга Торг», ТОВ «Роднік-Стайл», позивачем отримано дохід, який було оприбутковано податком на прибуток за ставкою 18 % та відображено у податковій та фінансовій звітності, зокрема у рядку «дохід від реалізації продукції».
В акті перевірки зазначено, що доходи, які отримані товариством «Імперово Фудз» від реалізації яєць курячих вищезазначеним покупцям повинні бути відображені у фінансовій звітності не у рядку «дохід від реалізації продукції», а у рядку «інші доходи відповідних звітних періодів», які також оподатковуються податком на прибуток за ставкою 18%. Тобто, незважаючи на те, в якому рядку повинні бути відображені доходи, отримані позивачем від реалізації товару («дохід від реалізації продукції» чи «інші доходи відповідних звітних періодів») зазначені доходи оподатковуються за однією і тією ж ставкою -18 %.
Таким чином, намагаючись віднести кошти, отримані від вказаних покупців до складу інших доходів відповідних звітних періодів і при цьому не врахувавши, що дані кошти вже включені ТОВ «Імперово Фудз» до складу чистого доходу від реалізації продукції і відображені у фінансовій звітності, Офіс великих платників податків ДФС фактично повторно (двічі) зобов`язує платника податків визначати об`єкт оподаткування податком на прибуток по одним і тим же господарським операціям, що прямо суперечить податковому законодавству України.
Отже, як вбачається з матеріалів справи, факт продажу ТОВ «Престиж Консалт ЛТД», ТОВ «Лівайз Груп», ТОВ «Оптима постач», ТОВ «Ліга Торг», ТОВ «Роднік-Стайл» товарів, обумовлених спірними договорами, підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності.
Відтак, обставини щодо фактичності здійснення господарських операцій з продажу товару позивачем саме на користь розглядуваних контрагентів відповідачем не спростовані.
Жодного спростування інформації, викладеної судом в оскаржуваному рішенні, податковим органом в апеляційній скарзі не наведено, як і не обґрунтовано його незгоду із таким висновком, будь-яких інших доводів, відмінних від наведених в суді першої інстанції, відповідачем в апеляційній скарзі не зазначено, порушення суд норм права не доведено.
Враховуючи зазначене, та оскільки судом не було встановлено ознак фіктивності укладених між позивачем та його контрагентами правочинів, необґрунтованими є висновки, викладені відповідачем в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства.
Відтак, податкове повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби №0004281401 від 26 червня 2019 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції про задоволення даного адміністративного позову.
Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 листопада 2019 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
Повний текст рішення виготовлено 17 березня 2020 року.

Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       Є.І. Мєзєнцев
                                                                                                    
                                                                                                    Є.В. Чаку