П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/7542/19	

Категорія: 111010000                                                                                                             
                                                                                                                                 Головуючий в 1 інстанції: Левчук О. А.
                                                                                                                                  Час і місце ухвалення:  м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  –  Лук`янчук О.В.
суддів              –  Бітова А. І.
                                  –  Ступакової І. Г.                       

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про  визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому  просить:
визнати протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які виразились у відмові донарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України “Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей” в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 25 календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
В обґрунтування позовних вимог зазначається, що наказом № 595 від 31.08.2017 року його звільнено у запас та наказом № 189 від 18.09.2017 року виключено зі списків особового складу. При цьому, абз. 7 п. 1 наказ № 189 визначено виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні. Проте, одноразова грошова допомога була виплачена без врахування щомісячної додаткової грошової винагороди, що підтверджується довідкою № 398 від 11.12.2017 року. Позивач звернувся із заявою до командира військової частини з проханням донарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди. Однак, йому було відмовлено в задоволенні його заяви, посилаючись на пункт 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260. Разом з тим, такі дії є неконституційними, незаконним та протиправними, оскільки вказана грошова винагорода виплачувалась щомісяця, у тому числі і на момент звільнення, а тому не може вважати одноразовою та повинна бути включена в розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено. 
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у відмові донарахувати та виплатити   ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України “Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей” в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за 25 календарних років з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60 % грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначається про правомірність не включення щомісячної додаткової винагороди до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, оскільки така винагорода має тимчасовий характер, її розмір не є фіксованим, а виплата не є щомісячною. При цьому зазначає, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595, яка врегульовує порядок виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України на посаді начальника відділу планування командного центру штабу Командування Військово-Морських Збройних Сил України.
Наказом № 189 від 18.09.2017 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, виключено зі списків особового складу та знято з усіх  видів забезпечення. Виплачено грошову допомогу при звільненні з військової служби у запас у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення пропорційно прослуженому часу в Збройних Силах за 25 календарних років у розмірі 109418,75 грн.
11 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив донарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди.
Листом від 13.12.2019 року № 3125 ОСОБА_1 надано відповідь, в якій повідомлено, що щомісячна додаткова грошова винагорода при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні не включається.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає  Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконний акт, який звужує поняття грошового забезпечення та суперечить вимогам  Закону № 2011-ХІІ.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ст.ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року № 2011-XII  (надалі Закон №2011-XII) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в  Конституції України  та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені  законом  пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ч.ч. 2, 3  ст. 9 Закону № 2011-XII  до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Згідно з ч. 2  ст. 15 Закону № 2011-XII  військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до п. 38.1 розділу ХХХVIIІ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженою  наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 року № 260  (надалі  Інструкція № 260) особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Згідно з п. 38.6 розділу ХХХVIIІ  Інструкції № 260  військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї  Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення); які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України.
Відповідно до п.п. 2, 5 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою  наказом Міністра оборони України від 24.10.2016 року № 550  (надалі  Інструкція № 550) виплата винагороди здійснюється в таких розмірах на місяць, зокрема, військовослужбовцям (крім зазначених у підпункті 1 цього пункту) до 60 відсотків місячного грошового забезпечення. Винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Відповідно до п.п. 2 п. 1  Постанови Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 року № 889  (далі Постанова № 889) установлено щомісячну    додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до п. 2 Постанови № 889 граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї  постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Згідно з п. 8  Інструкції № 550  винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до п. 9  Інструкції № 550  розміри винагороди встановлюються наказами Міністерства оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони України) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби у межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони України (Головного управління розвідки Міністерства оборони України) у державному бюджеті України на відповідний рік.
Частиною 4  статті 9 Закону № 2011-ХІІ  встановлено, що Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та види виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення  законом  не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Враховуючи зазначені приписи  Закону № 2011-ХІІ, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що    щомісячна грошова додаткова винагорода, зокрема 60% від посадового окладу позивача в цій справі, входить до складу грошового забезпечення позивача на день його звільнення, з якого сплачені всі обов`язкові платежі.
Так, відповідно до частини другої, третьої статті 9 Закону № 2011-ХІІ  можливо встановити, що до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових:
1) посадовий оклад;
2) оклад за військовим званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення;
4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто, до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат.
Оскільки, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, за останні 24 місяці перед звільненням додаткова грошова винагорода у розмірі 60% грошового забезпечення, на підставі Постанови № 889, нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця, підстави вважати таку винагороду одноразовим видом грошового забезпечення відсутні.
Колегія суддів вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 60% грошового забезпечення, що передбачена Постановою № 889.
Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював раніше, зокрема, у постановах від 6 лютого 2019 року у справі  № 522/2738/17, від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 у справі №826/3398/17, від 08.08.2019 у справі №802/955/17-а,  від 24.03.2020 року №810/2734/17.
Водночас, апелянт вказує на застосування Інструкції № 260та  № 550.
За змістом п. 9.1 розділу IX  Інструкції № 260 грошове забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби за станом здоров`я, включає: оклад за військове звання, посадовий оклад, надбавки за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
Аналогічні норми щодо не включення винагород до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби, містить також Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджена  наказом Міністерства оборони України від 24 жовтня 2016 року № 550.
Разом з тим, застосовуючи вищеозначені Інструкції як спеціальні нормативно-правові акти, що визначають структуру та склад грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті одноразової допомоги при звільненні, апелянт не врахував пріоритетності законів над підзаконними актами та дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій особам, які проходять військову службу, а отже доводи апелянта в частині правомірності застосування  норм інструкцій є помилковими.
При цьому колегія суддів зазначає, що складові грошового забезпечення визначаються виключно  законом, розмір та порядок виплати грошового забезпечення    визначається КМУ.
Безпосередньо  Законом № 2011-ХІІ  встановлено право позивача на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у разі звільнення з військової служби. Тобто  законом  встановлений, як розмір допомоги так і база з якої ця допомога обчислюється - місячного грошового забезпечення, без встановлення якихось виключень, або надання будь-якому органу певних повноважень щодо визначення бази нарахування допомоги. При цьому  Закон № 2011-ХІІ, не наділяє Міністерство оборони повноваженням змінювати складові грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомоги при звільнені, а  Інструкція № 260   визначає лише порядок та умови виплати    грошового забезпечення.
Таким чином, колегія суддів вважає що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає Закон № 2011-ХІІ, а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам Закону № 2011-ХІІ.
Водночас, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо помилковості застосування судом першої інстанції правової позиції висловленої Верховним Судом у справі №522/2738/17, оскільки ці доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог. При цьому суд першої інстанції застосував лише підхід застосування норм права висловлений ВП ВС у постанові від 06.02.2019 року по справі №522/2738/17.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,
                                           
П О С Т А Н О В И Л А :
                                           
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
                                                                 
                                                      Повний текст постанови складено та підписано 19 травня 2020 року. 

Головуючий суддя:                                                                                  О.В. Лук`янчук 

Суддя:                                                                                                       А. І. Бітов

Суддя:                                                                                                       І. Г. Ступакова