СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2020 р.                                                                  Справа № 917/1617/19  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий:	Чернота Л.Ф.  (доповідач),	
судді:	Зубченко І.В., Радіонова О.О.	
За участю секретаря судового засідання:	 Телеснюк І.В.	
за участю представників:	 	
від позивача:	Жирний О.С., довіреність №1-2265 від 23.01.2020р., свідоцтво серія ДН №4841 від 26.07.2017р.	
 від відповідача:  від третьої особи:	 не з`явились  не з`явились	
 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги	  1.Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ (вх.№1073 П/З); 2. Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх.№1145П/3)	

на рішення Господарського суду	 Полтавської області  	
від	25.02.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року)	
у справі  за позовом  до   третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:  про	№917/1617/19 (суддя - Паламарчук В. В.)  Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ  Комунального підприємства "Теплоенерго", м. Кременчук, Полтавська область   Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ   повернення в натурі безпідставно набутого майна та стягнення грошових коштів у сумі 21862 958,72 грн. 	
В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз", м. Київ (позивач) 12.09.2019 року звернулось до Господарського суду Полтавської області із позовною заявою №1001ВИХ-19-4105 від 06.09.2019 року до Комунального підприємства "Теплоенерго", м. Кременчук, Полтавська область (відповідач), в якій просив суд:
- зобов`язати Комунальне підприємство "Теплоенерго" повернути Акціонерному товариству "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі                 3  271,654 тис. куб метрів;
- стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 21  862 958,72 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 3 271,654 тис. куб метрів;
- стягнути з Комунального підприємства "Теплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 655  888,76 грн. судового збору.
Правовою підставою позову АТ "Укртрансгаз" визначає положення                             статті 1213 Цивільного кодексу України, відповідно до яких набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
В своїй заяві позивач стверджує, що відповідачу в лютому, червні, жовтні, листопаді 2017 року не було подано до газотранспортної системи обсягу природного газу жодним постачальником, тому вважає, що відбір 3 271,654 тис. куб. м. природного газу відповідачем був здійснений з обсягів природного газу позивача, що були придбані останнім  за результатами проведення публічних закупівель та подані до газотранспортної системи на виконання функцій Оператора ГТС. Тому на переконання позивача, відповідач набув природний газ позивача у лютому, червні, жовтні, листопаді 2017 року в обсязі                                     3 271,654 тис. куб. м. без будь-якої правової підстави.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 07.10.2019 року  призначено справу №917/1617/19  до розгляду в порядку загального позовного провадження. Розпочато у справі підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 05.11.2019 року.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.01.2020 року залучено до участі у справі №917/1617/19 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року) у справі №917/1617/19 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції посилався на те, що  у даному випадку, постачальником спожитого відповідачем у спірному періоді природного газу загальній кількості 3271,654 тис. куб. м. необхідно вважати АТ «НАК «Нафтогаз України» незалежно від того, що останнім не підписано з відповідачем акти приймання-передачі природного газу за спірні періоди, а відтак, зазначене спірне споживання природного газу не може бути кваліфіковане як несанкціонований відбір природного газу.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз", м. Київ 25.03.2020 року звернулось до суду з апеляційною скаргою б/н від 25.03.2020 року, в якій просить:
- прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року у справі №917/1617/19 до апеляційного провадження; 
- рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року у справі №917/1617/19 скасувати повністю;
- прийняти нове рішення у даній справі, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі;
          - витрати зі сплати судового збору покласти на відповідача.
Позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що прийнято при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин,  що мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
          Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції, що сама лише наявність укладеного(их) договору(ів) не може свідчити про здійснення поставки природного газу споживачу, оскільки доказом який підтверджує саме факт поставки газу є підписаний між сторонами акт приймання-передачі природного газу, який фіксує проведення господарської операції.  
          Відзначає, що здійснення господарської операції є вольовою дією її учасників. Якщо мова йде про операцію поставки, то одна сторона (постачальник) має вчинити дії щодо розпорядження своїм майном.
          Постачальник як власник майна - природного газу, має право здійснювати своє право власності відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст.316 ЦК України), розпоряджатись своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України). Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам. Наявність у Відповідача договору(ів) із НАК «Нафтогаз України» не має жодного значення з точки зору доведення факту здійснення поставки газу.
          У відповідності до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
          Умовами договору постачання природного газу передбачається, що право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі природного газу.
          Водночас, обсяги постачання підтверджуються постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації в установленому законодавством порядку. Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання - передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. На переконання позивача, договір та інші правочини за своєю сутністю домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків та свідчать про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне здійснення.
          Вважає, що факт здійснення господарської операції підтверджується не укладенням договору, а вчиненням фактичних дій, що спричиняють рух активів та капіталу. Матеріали справи не містять підписаних сторонами актів приймання-передачі природного газу, відтак факт передачі товару не відбувся.
          Апелянт відзначає, що висновок суду першої інстанції про нібито отримання відповідачем природного газу з ресурсу НАК «Нафтогаз України» не відповідає дійсним обставинам справи та не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки передача постачальником споживачеві природного газу у відповідному місяці підтверджується саме актом приймання - передачі природного газу. Такі дії суду першої інстанції, на думку апелянта, є неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: ст.ст.202, 334 ЦК України, п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України, ст.1, 9 Закону України» «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та порушенням норм процесуального права, а саме ст.ст.74, 76-79 ГПК України. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2020 року визначено колегію у складі: Чернота Л. Ф. - головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року) у справі №917/1617/19 та встановлено учасникам справи строк до 28.04.2020 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншим сторонам у справі.
Після повідомлення головуючим суддею (доповідачем) про закінчення проведення підготовчих дій в порядку статті 267 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку про можливість призначення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ до розгляду з повідомленням всіх учасників справи на "20" травня 2020 р. о 14:00 год.  
           13.04.2020 року, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ звернулось до суду з апеляційною скаргою №14/4-2178-20 від 31.03.2020 року, в якій просить суд:
          - поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року у справі №917/1617/19;
          - прийняти апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року у справі №917/1617/19 до апеляційного провадження; 
          - скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року у справі №917/1617/19 в частині відмови у стягненні 21        862        958,72 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача 21        862        958,72 грн.;
          - відшкодувати за рахунок відповідача понесені Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
          Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не погоджується з рішенням господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року у справі №917/1617/19 в частині відмови у стягненні 21 862 958,72 грн. і вважає, що рішення в цій частині прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права.
          Апелянт (НАК «Нафтогаз України») зазначає, що відповідач допустив невиконання умов Положення покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природнього функціонування ринку природнього газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 р. №758 в частині забезпечення рівня розрахунків за спожитий природній газ за всіма укладеними з «Нафтогаз України» договорами (що додавались до пояснень від 17.02.2020 р. №14/4-1049). Таким чином, Компанія не підтверджувала відповідачу номінації у лютому, червні, жовтні листопаді 2017 року та не здійснювала постачання природнього газу у зазначеному періоді.
          Відзначає, що  НАК «Нафтогаз України» не постачав природний газ у спірний період. Суд першої інстанції  мав дослідити саме фактичні обставини справи - чий природний газ фактично спожив відповідач у спірний період. Чи підтверджується документально належними доказами споживання газу у спірному обсязі та з ресурсу якого постачальника.  Судом, на переконання апелянта,  не досліджено питання та не надано правової оцінки наслідків не виділення з боку третьої особи підтвердженого обсягу природного газу для відповідача у спірний період.
          Крім того, скаржник наголошує, що суд першої інстанції здійснивши висновки про споживання відповідачем природного газу з ресурсу  НАК «Нафтогаз України», вийшов за межі доказування у даній справі. Судом не досліджено  фактичних обставин справи, а саме-відсутності підтвердженого з боку третьої особи обсягу природного газу для відповідача у спірний період. Судом не досліджено та не надано правової оцінки  наслідків не виділення підтвердженого обсягу природного газу.
          Отже, кожен споживач отримує природний газ лише в обсязі, передбаченому підтвердженим постачальником обсягом. У газотранспортній системі відсутні обсяги природного газу, що не мають власника та цільового призначення. Для транспортування природного газу відповідним споживачам НАК «Нафтогаз України» повідомляє оператора ГТС про відповідні обсяги.
          Апелянт наголошує, що НАК «Нафтогаз України» не постачала у спірний період відповідачу природний газ, передбачає відсутність факту закачування у газотранспортну систему відповідного обсягу газу з ресурсу НАК «Нафтогаз України».           
          Відповідно до витягу з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.04.2020 року сформовано колегію суддів у складі: Чернота Л. Ф. - головуючий суддя (доповідач), судді: Зубченко І. В., Радіонова О. О.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.04.2020 року, керуючись ст.ст. 234, 235,  258, 260 Господарського процесуального кодексу України, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року у справі №917/1617/19 залишено без руху та зобов`язано заявника усунути впродовж 10-ти днів з моменту отримання ухвали, встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: сплатити судовий збір у розмірі 491 916,57 грн. та надати суду належні докази такої оплати.
           30.04.2020 року (в межах встановленого процесуального строку) від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на поштову адресу суду надійшла заява №14/4-2845-20 від 28.04.2020 року про усунення недоліків з доданим оригіналом платіжного доручення №0000004250 від 22.04.2020 року про сплату судового збору на суму 491 916,57 грн.
          На виконання положень ч. 2 ст. 9 Закону України "Про судовий збір", Східним апеляційним господарським судом перевірено у програмі "Діловодство спеціалізованого суду "ДСС" та встановлено, що судовий збір у сумі 491 916,57 грн., сплачений апелянтом за платіжним дорученням №0000004250 від 22.04.2020 року зараховано до державного бюджету України, що підтверджується Випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 22.04.2020 року.
          Таким чином, з огляду на зазначені обставини, скаржником усунуто недоліки поданої ним апеляційної скарги у визначений судом строк.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.05.2020 року, керуючись ст.ст. 119, 234,  235, 256, 262 Господарського процесуального кодексу України, Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ поновлено пропущений процесуальний строк для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року) у справі №917/1617/19; відкрито апеляційне провадження у справі №917/1617/19 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року у справі №917/1617/19 та встановлено учасникам справи строк до 13.05.2020 року включно для надання суду відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копій та доданих до нього документів іншій стороні у справі.
          Станом на 13.05.2020 року відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.
          Відповідно до приписів ч. 3  ст. 263 Господарського процесуального кодексу України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
          Станом на 14.05.2020 року підготовчі дії в порядку статті 267 Господарського процесуального кодексу України суддею-доповідачем проведені, у зв`язку з чим судова колегія вважає за можливе призначити апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ до розгляду.
          Колегією суддів встановлено, що у провадженні Східного апеляційного господарського суду знаходиться апеляційна скарга Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ (вх.№1073П/3) на це ж саме рішення суду, яка призначена до розгляду на 20.05.2020 року о 14:00 год. відповідно до ухвали Східного апеляційного господарського суду від 29.04.2020 року.
          Згідно зі статтею 173 Господарського процесуального кодексу України суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами: одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача; одного й того самого позивача до різних відповідачів; різних позивачів до одного й того самого відповідача. Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу.
          З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне об`єднати апеляційні скарги третьої особи - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх.№1145Х/3) та позивача - Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ (вх.№1073П/3) задля їх спільного розгляду.
          Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 року, керуючись статтями 20, 173, 234,  235, 268, 270 Господарського процесуального кодексу України об`єднано в одне провадження апеляційну скаргу третьої особи - Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ (вх.№1145Х/3) та апеляційну скаргу позивача-Акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ (вх.№1073П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року) у справі №917/1617/19. Розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",         м. Київ (вх.№1145Х/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року) у справі №917/1617/19 призначено на   "20" травня 2020 р. о 14:00 год.
У судовому засіданні 20.05.2020 р. представник позивача просив рішення Господарського суду Полтавської області від 25.02.2020 року у справі №917/1617/19 скасувати повністю. Прийняти нове рішення у даній справі, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Враховуючи карантин, важав за доцільне відкласти розгляд справи, оскільки існує ще апеляційна скарга від третьої соби. Забезпечити участь третьої особи для надання обгрунтованих пояснень.
Представник відповідача  та третьої особи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується  телефонограмою (том 4, а.с.13-19) та поштовими повідомленнями (том 3, а.с. 243-248, том 4, а.с. 20-21), які повернулись на адресу суду з відміткою: «вручено»,  про причини неявки суд не повідомили. 
Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
          Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
          Отримавши апеляційну скаргу сторони не були позбавлені можливості дізнатися в суді апеляційної інстанції про подальший перебіг питання щодо зазначеної апеляційної скарги та своєчасно ознайомлюватися з відповідними судовими рішеннями в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
          Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).
          Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 20.05.2020 року, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу по суті, до суду не повідомлялося.
          Колегія суддів дійшла до висновку про розгляд апеляційної скарги по суті. 
          При цьому, судом врахований принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також враховано положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яким передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.
          Відповідно до частини 11 статті 270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
          У рішеннях    Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі   Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
          "Розумність" строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі "G. B. проти Франції"), тощо. Отже, поняття "розумний строк" є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
          Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
          Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
          Керуючись наведеними приписами процесуального законодавства, приймаючи до уваги викладені в листі Ради суддів України від 16 березня 2020 року №9рс-186/20 рекомендації щодо запровадження особливого режиму роботи судів на період карантинних заходів, які передбачають у тому числі можливість здійснювати судовий розгляд справ без участі сторін, постанову Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19",    Закону України № 530-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", рекомендації ради Суддів України щодо карантинних заходів, метою яких є недопущення розповсюдження коронавірусу COVID-19, для убезпечення від ризику життя та здоров`я людей, зокрема представників учасників справи та працівників суду, зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, враховуючи, що  учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін у судове засідання не була визнана судом обов`язковою, та з метою забезпечення дотримання вимог законодавства в частині додержання процесуальних строків відповідно до вимог                               ст. 273 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційні скарги за відсутністю відповідача та третьої особи, за наявними матеріалами.
                 Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до  ст.ст. 222, 223 ГПК України  та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.
У судовому засіданні 20.05.2020 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційні скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
          
          Як було встановлено господарським судом та вбачається з наявних матеріалів справи, між третьою особою по справі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник) та відповідачем Комунальним підприємством «Теплоенерго» (споживач), були укладені договори на постачання природного газу, за умовами яких постачальник зобов`язався передати у власність споживача у спірних періодах 2017 році природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а саме:
          - договір №3770/1617-РО-24 постачання природного газу від 21.09.2016 р.;
          - договір №3768/1617-ТЕ-24 постачання природного газу від 21.09.2016 р.;
          - договір №3769/1617-БО-24 постачання природного газу від 27.10.2016 р.;
          - договір №3832/1617-КП-24 постачання природного газу від 27.04.2017 р.;
          - договір №8315/1718-ТЕ-24 постачання природного газу від 01.09.2017 р.;
          - договір №8316/1718-БО-24 постачання природного газу від 01.09.2017 р.;
          - договір №8317/1718-КП-24 постачання природного газу від 01.09.2017 р.;
          - договір №8318/1718-РО-24 постачання природного газу від 01.09.2017 р.
          В пунктах 2.1 вказаних договорів був визначений плановий обсяг природного газу, необхідний споживачу. До вищеперелічених договорів постачання природного газу були укладені додаткові угоди, якими вносилися зміни зокрема і до п. 2.1 Договорів.
          У відповідності до абз. 2 п. 3.1 договорів право власності на газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.
          Приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, згідно п.3.4 договорів.
          Обсяг постачання підтверджується постачальником шляхом подання оператору газотранспортної системи номінації на відповідний місяць, відповідно до абз.2 п.3.2 договорів.
          Пунктом 7.2 договорів сторони погодили, що відповідач зобов`язаний самостійно припиняти/обмежувати споживання природного газу у разі відсутності або недостатності підтвердженого обсягу газу, виділеного споживачу. 
          Із матеріалів справи вбачається, що третя особа в поясненнях (том 2, а.с. 1-6) та у подальшому, в своїй апеляційній скарзі зазначає, що АТ «НАК «Нафтогаз України» не здійснювала постачання природного газу, оскільки відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
          Частиною 2 ст. 13 Закону визначені обов`язки споживача, зокрема, укласти договір про постачання природного газу та не допускати несанкціонованого відбору природного газу.
          Пункт 1 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015, встановлено, що підставою для постачання природного газу споживачу є, зокрема:
          -наявність у споживача укладеного з постачальником договору постачання природного газу та дотримання його умов;
          -наявність підтвердженого обсягу природного газу на відповідний розрахунковий період для потреб споживача.
          Пунктом 2 цього ж розділу передбачено,        що постачання природного газу споживачу здійснюється за договором постачання природного газу, який укладається відповідно до вимог цього розділу, за яким постачальник зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
          Таким чином, третя особа вважає, що обов`язковою передумовою поставки природного газу споживачу є наявність укладеного з постачальником договору та виділення номінацій (підтвердженого обсягу газу на відповідний період).
          Крім того, за твердженнями третьої особи вбачається, що НАК "Нафтогаз України" не подавала оператору газотранспортної системи номінацій щодо відповідача у спірний період, тим самим не підтверджувала постачання газу та не розпоряджалась своїм майном як його власник. 
          Акт приймання передачі газу не підписаний та тим самим факт передачі газу не підтвердився.
          Але, зі змісту договорів на постачання природного газу вбачається, що вони укладені керуючись "Законом України "Про ринок природного газу", Постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01.10.2015, яка діяла до 01.04.2017, затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період) або постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22.03.2017 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу».
          Приписами статті 10 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належать розробка та реалізація державної політики у сфері теплопостачання, вирішення інших питань у сфері теплопостачання відповідно до законів України.
          Статтею 117 Конституції України унормовано, що Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
          Постановою Кабінету Міністрів України №758 від 01.10.2015, яка діяла до 01.04.2017, затверджено Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період).
          Згідно вказаного Положення на НАК «Нафтогаз України» покладено обов`язки продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів та релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).
          В період з 01.04.2017 до 01.11.2018 діяла постанова Кабінету Міністрів України №187 від 22.03.2017 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу», в силу якої на НАК «Нафтогаз України» також покладався обов`язок продавати природний газ постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).
          В силу пункту 17 Положення №758 від 01.10.2015 та пункту 12 Положення №187 від 22.03.2017 обов`язок постачання природного газу НАК «Нафтогаз України» виробникам теплової енергії здійснюється за певних умов, зокрема, за умов укладення договору та відсутності заборгованості за використаний природний газ, зокрема передбачено, що на час виникнення спірних правовідносин були визначені такі умови постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії:
          - укладення виробником теплової енергії з НАК "Нафтогаз України" договору постачання природного газу відповідно до законодавства;
          - відсутність у виробника теплової енергії заборгованості перед НАК "Нафтогаз України" за використаний природний газ; або відсутність у виробника теплової енергії заборгованості (без урахування штрафних санкцій) перед ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за спожитий до 1 січня 2017 р. природний газ з урахуванням сум оформлених та не профінансовованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256 (Офіційний вісник України, 2002 р., №10, ст. 482; 2003 р., №44, ст. 2309), за усіма укладеними з ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" договорами про постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо), а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ;  або станом на 23 число місяця, що передує місяцю постачання природного газу, рівень розрахунків виробника теплової енергії (без урахування штрафних санкцій) з урахуванням суми нарахованих та не профінансованих пільг і субсидій згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 р. №256 (Офіційний вісник України, 2002 р., №10, ст. 482; 2003 р., №44, ст. 2309), за усіма укладеними з                               ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" договорами про постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо) становить не нижче 90 відсотків; або наявність укладеного договору про реструктуризацію заборгованості за спожитий природний газ згідно з типовим договором в рамках реалізації Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"; або надання НАК "Нафтогаз України" та виконання виробником теплової енергії погодженого виконавчим органом ради графіка погашення заборгованості (рівними частинами до 1 січня 2021 р. з розбивкою за всіма договорами з НАК "Нафтогаз України"), складеного на підставі довідки щодо заборгованості, наданої НАК "Нафтогаз України", а також здійснення поточних розрахунків за використаний природний газ. Наявність графіка погашення заборгованості не змінює порядок розрахунків, установлений між постачальником та виробником теплової енергії у договорах постачання природного газу (купівлі-продажу, про закупівлю, відступлення права вимоги тощо).
          При цьому графіки погашення заборгованості, надані виробниками теплової енергії та прийняті НАК "Нафтогаз України" відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2015 р. №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" (Офіційний вісник України, 2015 р., № 79, ст. 2651), використовуються для цілей цього Положення та не підлягають зміні або корегуванню, крім випадків участі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій у процедурі врегулювання заборгованості за спожитий природний газ, визначеній Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", в частині реструктуризації заборгованості за спожитий природний газ.
          В матеріалах справи міститься копія погодженого виконавчим органом ради графіку погашення заборгованості КП "Теплоенерго" перед НАК "Нафтогаз України" (том. 2, а.с. -12). Але, НАК "Нафтогаз України" з посиланням на порушення відповідачем умов Постанов Кабінету Міністрів України №758 від 01.01.2015 р. та 187 від 22.03.2017 р. не підтвердив планові номінації на поставку газу в оспорюванні періоди та не підписав Акти приймання-передачі природного газу надані відповідачем згідно договорів постачання природного газу.
          Втім, 05.10.2016 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №742-р «Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», відповідно до якого для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню Публічному акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі опалювальний сезон) видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. №357 «Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії» (Офіційний вісник України, 2016 р., №46,                          ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінації (п. 1).
          Передбачено операторам газорозподільних систем до початку опалювального сезону забезпечити постачання природного газу на джерела теплової енергії теплогенеруючих і теплопостачальних організацій (п. 2).
          Таким чином, на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 №742-р «Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року», яке є обов`язковим до виконання, на НАК «Нафтогаз України» та постачальників природного газу покладено обов`язок видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до укладених договорів ще на початку опалювального сезону. При цьому, хоча у вищенаведеному розпорядженні міститься вказівка на обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону, але це не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки встановлений обов`язок полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 925/358/18.
          Крім того, суд приймає до уваги правову позицію постанов Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №922/1382/18, від 18.06.2019 у справі №912/1558/18, від 09.04.2019 у справі №909/173/18, від 12.03.2019 у справі №917/325/18, від 05.03.2019 у справі №923/351/18, від 03.10.2018 у справі №904/8963/17, від 06.09.2018 у справі №904/9265/17,        від 04.09.2018 у справі №904/9570/17, від 04.09.2018 у справі №922/4187/17, від 29.08.2018 у справі №904/8966/17 згідно з якою постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 №758, від     22.03.2017 №187,     та розпорядження Кабінету Міністрів України  від 05.10.2016 №742-р, від 04.10.2017 №720-р, які стосуються забезпечення проведення опалювального сезону, встановлюють обов`язок, а не право надання ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» споживачам номінацій на виконання договорів постачання природного газу ще до початку такого сезону.
          З огляду на встановлений спеціальним законодавством у сфері газопостачання механізм постачання природного газу, можливість відбору підприємствами теплокомуненергетики із газотранспортної системи погоджених у відповідних договорах з Компанією обсягів природного газу перебуває у безпосередній залежності від належного виконання Компанією своїх зобов`язань з підтвердження обсягів природного газу шляхом своєчасної видачі номінацій, тобто видача Компанією номінацій є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон. 
          Але, вказівка у розпорядженні на обов`язок надати номінації до початку опалювального сезону не свідчить про обмеження його періодом, який закінчується із початком опалювального сезону, оскільки полягає у забезпеченні належної підготовки до опалювального сезону та забезпечення природним газом протягом усього сезону (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.06.2018 у справі №904/5621/17 та від 05.03.2019 у справі №923/351/18).
          Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 04.10.2017 № 720-р "Деякі питання опалювального сезону 2017/18 року" з метою забезпечення своєчасного початку та сталого проходження опалювального сезону 2017/18 року зобов`язано публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України":
          - укласти до 14 жовтня 2017 р. договори із суб`єктами господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та/або виробництва теплової енергії для релігійних організацій, з дотриманням вимог Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 р. № 357 (Офіційний вісник України, 2016 р., № 46, ст. 1666), та з дотриманням принципу недискримінацїї;
          - разом з операторами газотранспортних та газорозподільних мереж забезпечити протягом опалювального сезону 2017/18 року безперебійне постачання природного газу виробникам теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.
          Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, як регулятор листом від 18.07.2018 №6367/16.3.2/7-18 роз`яснила, що у разі, якщо рішенням Кабінету Міністрів України суб`єктів ринку природного газу зобов`язано здійснювати постачання для певних споживачів природного газу, то алокація фактичних обсягів по таким споживачам здійснюється саме на таких суб`єктів, крім несанкціонованого відбору (виключно у частині самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку, шляхом самовільного відновлення споживання природного газу) або у випадку підтвердження номінації по такому споживачу іншому постачальнику. При цьому обсяги споживання природного газу враховуються оператором газотранспортної системи при розрахунку небалансу цих суб`єктів природного газу. 
          Таким чином, якщо за підсумками місяця по об`єкту виробника теплової енергії зафіксований певний обсяг споживання газу, такий обсяг незалежно від наявності чи відсутності номінації для забезпечення потреб виробників теплової енергії повинен відноситися на постачальника із спеціальними обов`язками, тобто на Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».
          У даному випадку постачальником спожитого відповідачем у спірному періоді природного газу у загальній кількості 3271,654 тис. куб. м. необхідно вважати                           АТ «НАК «Нафтогаз України» незалежно від того, що останнім не підписано з відповідачем акти приймання-передачі природного газу за спірні періоди. А відтак, зазначене спірне споживання природного газу не може бути кваліфіковане як несанкціонований відбір природного газу.
          Суд надав оцінку правомірності висновків щодо існування несанкціонованого відбору газу відповідачем. Однак, обґрунтованість віднесення цих обсягів до алокації відповідача неможливо зробити без оцінки правовідносин третіх осіб-підприємств ТКЕ та третьої особи - ПАТ "НАК "Нафтогаз України". Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України, від 14.11.2019 року по справі № 904/2732/18.
          Предмет доказування складають обставини, встановлення яких є необхідним для вирішення спору, зокрема підстави позову. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.                               Так, в обґрунтування своїх позовних вимог АТ "Укртрансгаз" посилається зокрема на те, що ним було виявлено випадки протиправного та безпідставного віднесення несанкціонованого відбору відповідача на ПАТ "НАК "Нафтогаз України".
          У даній справі до предмета доказування входять обставини щодо наявності чи відсутності факту несанкціонованого відбору природного газу відповідачем. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі №923/351/18 та від 10.04.2019 у справі № 924/447/18, від 19.09.2019 у справі № 917/325/18.
          Враховуючи нвищевикладене, надаючи оцінку правомірності дій Компанії при видачі номінацій, суд першої інстанції не вийшов за межі предмета доказування/дослідження у даному спорі.  Суд не надавав оцінку правомірності дій Компанії при видачі номінацій, а лише виходячи зі змісту спеціальних підзаконних нормативних актів та з урахуванням правових позицій Верховного Суду встановив, що в спірних правовідносинах не було несанкціонованого відбору відповідачем природного газу з ГТС.
          Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та відмову у задоволенні позовних вимог про зобов`язання КП «Теплоенерго» повернути Акціонерному товариству «Укртрансгаз» в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 3271,654 тис. куб. метрів та стягнення               21862958,72 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 3271,654 тис. куб. метрів. 
          Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
          Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.-
За приписами ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
У свою чергу, Акціонерним товариством "Укртрансгаз" не доведено належними та допустимими доказами в розумінні процесуального законодавства наявності у Комунальногто підприємства «Теплоенерго» витребуваного газу в натурі, що в контексті приписів ч.1 ст.1213 ЦК України є обов`язковою умовою для застосування такого способу захисту як повернення безпідставно набутого майна в натурі.
          Крім того, Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що Акціонерним товариством "Укртрансгаз" заявлено позов, зокрема, про зобов`язання Комунального підприємства «Теплоенерго» повернути в натурі безпідставно набуте майно, а саме природний в натурі в обсязі 3271,654 тис. куб. метрів та стягнення 21862958,72 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 3271,654 тис. куб. метрів. У свою чергу, у контексті наведених приписів ст.ст.1212, 1213 ЦК України відшкодування вартості безпідставно набутого майна є альтернативою поверненню в натурі безпідставно набутого майна, яка застосовується у разі неможливості такого повернення.
Посилання позивача на звіт ПАТ «Кременчукгаз» про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за лютий, червень, жовтень листопад 2017 року є безпідставним та неналежним доказом. 
Крім того,  позивачем до позовної заяви додана копія зведеного реєстру місячних обсягів газу, що подані з точки виходу до газорозподільної системи за лютий 2017 року газорозподільної компанії ПАТ "Хмельницькгаз», що ніяким чином не стосується до спору між КП «Теплоенерго» та АТ «Укртрансгаз».
Додатками доданими до позовної заяви позивач не довів споживання Комунальним підприємством "Теплоенерго зазначених у позові обсягів природного газу.
Між позивачем та відповідачем у даній справі відсутні договірні стосунки щодо постачання природного газу у спірному періоді.
          Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової пістави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
          Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття з збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, них осіб чи наслідком події. 
          Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого законного володіння.
          Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:
          - по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння.
          -по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або дотримання цього майна іншою особою.
- втретє, обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто, мала місце помилка, обман, випвадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Таким чином, між позивачем та відповідачем у даній справі не виеникло правовідносин, які  зумовлювали б застосування положень Глави 83 Цивільного кодексу України.
У даному випадку, позивач  заявив дві позовні вимоги та просив зобов`язати Комунальне підприємство "Теплоенерго" повернути Акціонерному товарисьтву "Укртрансгаз" в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 3 271,654 тис. куб. метрів та стягнути з  відповідача на користь позивача 21862958,72 грн., що є вартістю безпідставно набутого майна - природного газу в обсязі 3 271,654 тис. куб. метрів. Тобто, позивачем заявлено  позовні вимоги які є взаємовиключними.
           Відповідно до роз`яснення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №11143/15.2/7-18 від 27.11.2018, Оператор ГРМ є оператором суміжної системи, тому з врахуванням специфіки переміщення природного газу газорозподільною системою, що пов`язана з умовною нормативною герметичністю газопроводів, тощо, Оператор ГРМ укладає договір на закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та ВТВ природного газу в ГРМ для забезпечення фізичного балансування ГРМ та власної господарської діяльності.
          Оператор ГРМ у взаємовідносинах з Оператором ГТС розглядається як оператор суміжної системи, який закуповує природний газ для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та ВТВ природного газу в газорозподільній системі на підставі договору купівлі-продажу. Водночас в розумінні статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" Оператор ГРМ під час використання природного газу на ВТВ не є споживачем, а отже норми щодо здійснення несанкціонованого відбору природного газу споживачем не можуть застосовуватись до нього.
          Отже, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав вважати збереження природного газу в обсязі 3271,654 тис. куб. метрів.
          Таким чином, надавши оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам, встановивши, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність умов, що є правовою підставою для застосування ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, зокрема факту безпідставного набуття відповідачем спірного газу, наявності у відповідача такого газу в натурі станом на дату розгляду справи та відповідно отримання доходу від газу, суд першої інстанції дійшли правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути в натурі безпідставно набутий природний газ в обсязі. 3271,654 тис. куб. метрів, стягнення вартості безпідставно набутого майна та доходів, які були отримані відповідачем або які він міг отримати від майна, що є власністю позивача. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.02.2020 року у справі № 905/2248/18.
Судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи, викладені  в апеляційних скаргах  є необґрунтованими,  а оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням  норм матеріального права і процесуального права,  у зв`язку з чим підлягає залишенню без змін. 
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод         зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, які (доводи і вимоги апеляційних скарг) у даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.
За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду  має наслідком віднесення на рахунок скаржників витрат зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ", м. Київ на рішення господарського суду Полтавської області  від 25.02.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року) у справі №917/1617/19 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Полтавської області  від 25.02.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року) у справі №917/1617/19 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області  від 25.02.2020 року (повний текст рішення складено та підписано 06.03.2020 року) у справі №917/1617/19  - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 20.05.2020 р. оголошено вступну та резолютивну частину.
Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2020 р.               

Головуючий суддя                                                                    Л.Ф. Чернота

Суддя                                                                                           І.В. Зубченко  

Суддя                                                                                           О.О. Радіонова