Ухвала
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 242/5578/19
провадження № 61-8462ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна транспортна компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, згодом уточнивши вимоги, в обґрунтування якого зазначив, що він з листопада 2018 року по 31 липня 2019 року перебував з відповідачем ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія» у трудових відносинах, працюючи на посаді виконавчого директора.                З 31 липня 2019 року Наказом № 2-к від 30 липня 2019 року його було звільнено               з 31 липня 2019 року на підставі статті 38 КЗпП України за власним бажанням. Після звільнення роботодавець всупереч вимогам статті 116 КЗпП України не виплатив йому нараховану заробітну плату за липень 2019 року в розмірі 19 697,06 грн та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 40 000 грн, які просив стягнути з відповідача. А також на підставі статті 117 КЗпП України просив у якості відповідальності роботодавця стягнути з нього середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з середньоденного заробітку в розмірі 967,60 грн, по день прийняття рішення судом. Крім того, просив відшкодувати за рахунок роботодавця спричинену йому моральну шкоду, заподіяну порушенням його права на оплату праці, що оцінює в розмірі 125 000 грн, а також компенсувати понесені по справі судові витрати.
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 19 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія» на користь ОСОБА_1 146 073,20 грн, з яких: заборгованість по заробітній платі у                    сумі 13 056,02 грн, 9 005,18 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 124 012 грн.
Суми, що підлягають стягненню, визначені без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів.
Допущено негайне виконання рішення в межах платежів за один місяць.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Донецького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна транспортна компанія» задоволено частково.
Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 19 лютого 2020 року в частині розміру заборгованості змінено, виключено з абзацу другого його резолютивної частини посилання на загальну суму заборгованості до стягнення в розмірі 146 073,20 грн, та викладено абзац другий резолютивної частини у такій редакції:«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна транспортна компанія» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 13 056 (тринадцять тисяч п`ятдесят шість) грн 02 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 9 005 (дев`ять тисяч п`ять) грн 18 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі                43 000 (сорок три тисячі) грн.»
Це ж рішення в частині стягнення судового збору, пов`язаного з розглядом справи в суді першої інстанції, змінено, викладено абзац шостий резолютивної частини в наступній редакції:«Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна транспортна компанія» в дохід держави (на розрахунковий рахунок № UA 908999980313111256000026001, код отримувача ЄДРПОУ 37993783, код бюджетної класифікації 22030106, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП) судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн 40 коп.»
В решті рішення залишено без змін.
01 червня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направив на електронну пошту Верховного Суду, із застосуванням електронного цифрового підпису, касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року, в якій просив скасувати оскаржувану постанову повністю та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.  
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Ціна позову у даній справі становить 320 161,06 грн, яка складається із: заборгованості по заробітній платі у розмірі 19 697,06 грн; кошти за невикористану відпустку у розмірі 40 000 грн; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (967,60 грн * 140 днів) = 135 464 грн та моральної шкоди у розмірі 125 000 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн).
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а) і в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу. 
У касаційній скарзі відсутнє належне обґрунтування підстав для касаційного перегляду судових рішень, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі              будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Донецького апеляційного суду від 29 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська універсальна транспортна компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    І. М. Фаловська