Дата документу 09.06.2020 Справа № 313/597/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 313/597/19                                                       Головуючий у 1 інстанції Нагорний А.О.
Провадження №22ц/807/1697/20                             Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
09 червня 2020 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.
суддів:         Крилової О.В.
Кухаря С.В.
при секретарі:         Бєловій А.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И ЛА :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, який було уточнено в ході розгляду справи.
В обґрунтування своїх вимог зазначала, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 16 серпня 2003 року по 03 травня 2018 року. У період якого за спільні кошти сторонами було придбано: 
- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м.;
- транспортний засіб марки ВАЗ 2109, синього кольору, 208 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 (середньою вартістю за даними інтернет-ресурса ОЛХ 3100 доларів США, що станом на 14 серпня 2019 року дорівнює 77934 грн.); 
- персональний комп`ютер марки ASUS модель 2000 вартістю 4040 грн.; 
- пральну машину марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V вартістю 6199 грн.; 
- м`який кут та крісло Меркурій фортуна вартістю 9690 грн.
Позивач зазначала, що автомобіль, комп`ютер, пральна машина та меблі перебувають у користувача, проте, в добровільному порядку розділити майно ОСОБА_2 не бажає. 
Посилаючись на зазначене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ вартості транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна, у розмірі 48931,15 грн. та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 800,19 грн. та 5000 грн. на правничу допомогу.

Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року позов задоволено частково. 
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м.
У частині позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини вартості: транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна, у розмірі 48931,15 коп. - відмовлено.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 ідеальну частку у спільному майні подружжя у розмірі -1/2 частини: транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна.
У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 ідеальну частку у спільному майні подружжя у розмірі -1/2 частини: транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна.
Майно подружжя, а саме: транспортний засіб марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель НОМЕР_2 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна залишено у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати у сумі 800,20 грн., пов`язані зі сплатою судового збору при зверненні до суду. У стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5000 грн. - відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 визнаються ці позовні вимоги. Відмова суду в частині компенсації на користь ОСОБА_1 вартості Ѕ частини транспортного засобу, персонального комп`ютеру, пральної машини, м`якого кута та крісла, мотивована тим, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що ні одна із сторін попередньо грошову суму на депозитний рахунок суду не вносила. Крім того, відповідач категорично заперечив щодо компенсації 1/2 вартості його частки у праві на автомобіль транспортного засобу марки ВАЗ 2109, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість визнання ідеальних часток в вищезазначеному рухомому майні подружжя. Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо компенсації витрат понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем доказами не підтверджено в повній мірі факт надання правової допомоги адвокатом на суму 5000 грн. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржниця зазначає, що суд по суті не вирішив спір щодо поділу спільного сумісного майна набутого подружжям. Скаржниця вважає, що факт невнесення відповідачем коштів на депозитний рахунок суду не є підставою для відмови їй у позові. ОСОБА_1 також не погоджується з рішенням суду в частині відмови їй у стягненні з відповідача понесених нею витрат на правову допомогу. Просить рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . На думку відповідача, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, дійшов вірного висновку. Рішення суду відповідає правовим позиція викладеним Верховного Суду у постанові від 07 лютого 2019 року (справа № 464/7011/16-ц) та у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року (справа № 6-2565цс16) від 23 вересня 2015 року (справа № 6-37цс13). Крім того, зазначав, що ним не чиняться перешкоди у сумісному використанні спірного майна. Просив апеляційну скаргу розглянути без його участі на підставі доказів, наявних в матеріалах справи (а.с. 113). 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів звертає увагу, що фактично, апеляційна скарга не містить доводів щодо незаконності рішення суду в частині визнання права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частину АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м., а отже, рішення в цій частині колегією суддів не переглядається. 
Заслухавши суддю-доповідача,пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в повному обсязі не відповідає.
Так, встановлено судом першої інстанції, що 16 серпня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у ВРАЦС Веселівського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 32. 
Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 03 травня 2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ОСОБА_4 відновлено дошлюбне прізвище – ОСОБА_5 (а.с. 9-10).
Перебуваючи у шлюбі, сторони за спільні кошти придбали:
- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 57,1 кв.м, житловою площею 34,4 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна від 13.10.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Веселівського районного нотаріального округу Запорізької області Глоба В.І. та витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 14-17, 19);
- транспортний засіб марки ВАЗ 2109, синього кольору, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією з реєстру МВС (а.с. 44, 84);
- персональний комп`ютер марки ASUS модель 2000, що підтверджується специфікацією до кредитного договору від 29.09.2012 року № 2001005515, товарним чеком від 29.09.2012 року, накладною № 49 від 29.09.2012 року (а.с. 18);
- пральна машина марки ZANUSS1 модель ZWSE НОМЕР_3 V, придбана 23.05.2015 року, що підтверджується товарним чеком виданим ФОП ОСОБА_6 (а.с. 48);
- м`який кут та крісло Меркурій фортуна, придбані 14.10.2015 року, що підтверджується товарним чеком № 00000029326, виданого ФОП ОСОБА_7 (а.с. 49, 50).
Вищевказане рухоме майно: автомобіль, комп`ютер, пральна машина та меблі перебувають у користуванні відповідача.
Зазначені обставини встановлені судом на підставі матеріалів справи, та визнаються учасниками справи, що в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.
Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно ч.1 ст. 61 СК України  об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.    
За приписами статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Положеннями ч. 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.     
Отже, судом вірно встановлено, що спірне майно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності та їхні частки є рівними.
Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.
Зазначена правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.
Втім, відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо компенсації їй вартості Ѕ частини спільного рухомого майна подружжя, та визнаючи за сторонами право власності на ідеальні частки по 1/2 в кожному об`єкті спірного майна, залишаючи його в спільній частковій власності, суд першої інстанції помилково виходив із неможливості реального розподілу спільного майна подружжя у зв`язку з невнесенням відповідачем на депозитний рахунок суду грошової суми для виплати грошової компенсації різниці вартості часток майна.
Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї головної функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.
Приписами ч. 5 ст. 71 СК України передбачено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Так за системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя ( ОСОБА_1 ) про стягнення з іншого з подружжя ( ОСОБА_2 ) грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Правила, визначені частиною п`ятою вказаної статті, застосовуються, коли позивач висуває вимогу про виділення йому в натурі певного майна в порядку поділу, а відповідачу – пропонує грошову компенсацію. Лише у такому випадку позивач зобов`язаний попереднього внести грошові кошти на депозитний рахунок суду, які при задоволення позову будуть виплачені відповідачу як грошова компенсація його частки у спільному майні.
Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 316/1521/15-ц (провадження № 61-20625св18).
Отже, вирішуючи позовні вимоги про поділ майна подружжя, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не вирішив спір по суті на підставі статті 71 СК України, яка передбачає, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди – виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 76  ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1,6  ст. 81 ЦПК України передбачено,  що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Так, дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що вартість персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000 (4040 грн.) підтверджена специфікацією до кредитного договору від 29.09.2012 року № 2001005515, товарним чеком від 29.09.2012 року, накладною № 49 від 29.09.2012 року (а.с. 18); вартість пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V (6199 грн.) підтверджена товарним чеком від 23.05.2015 року виданим ФОП ОСОБА_6 ; вартість м`якого кута та крісла Меркурій фортуна (9690 грн.) підтверджена товарним чеком № 00000029326 від 14.10.2015 року виданим ФОП ОСОБА_7 , а отже доведена ОСОБА_1 належними та допустимими доказами. Крім того, відповідачем не заперечується зазначена вартість майна (18, 48, 49, 50). 
Разом з тим, на підтвердження вартості транспортного засобу марки ВАЗ 2109, синього кольору, 208 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 позивачем надано роздруківку з  платформи онлайн-оголошень OLX, за даними якої середня вартість транспортних засобів, які за технічними характеристиками відповідають спірному автомобілю приблизно дорівнює 3100 доларів США (а.с. 45). 
Вказаний доказ вартості автомобілю не може бути визнаний колегією суддів як належний та допустимий.
За статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав а професійну оціночну діяльність в Україні» №2658-ІІІ від 12.07.2001 року незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання. Відповідно до ст.12 цього Закону документом, який підтверджує вартість майна та виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна.
Отже, матеріали справи не містять  належних та допустимих доказів, які б свідчили про реальну вартість автомобілів, тому не можливо здійснити відшкодування компенсації у рахунок рівності часток, оскільки відсутність конкретної вартості кожного автомобіля, може призвести до порушення рівності цих часток.
Колегія суддів звертає увагу на те, що сторони наділені відповідними процесуальними правами при розгляді справи в суді у порядку цивільного судочинства, у тому числі і забезпечення доказів шляхом проведення експертизи, однак позивач таке клопотання не заявляла, і даним правом не скористалася.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, вимоги ОСОБА_1 в частині компенсації їй Ѕ вартості транспортного засобу марки ВАЗ 2109, синього кольору, 208 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 не підлягають задоволенню, з підстав недоведеності вартості автомобілю. 
З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для виділення ОСОБА_2 у власність персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна, з компенсацією вартості Ѕ частки вищезазначеного майна на користь ОСОБА_1 .
За таких підстав, на користь ОСОБА_1 підлягає компенсація Ѕ частки вартості комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна, що разом становить 9964,50 грн. 
За таких обставин рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.
В силу вимог частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3).
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до оригіналів квитанцій ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 800,20 грн. за подання позовної заяви, та 1200,29 грн. за подання апеляційної скарги (а.с. 1, 91, 103).
Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
З матеріалів справи вбачається, що між адвокатами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги від 02 серпня 2019 року. Пунктом 3.1 Договору встановлено, що Клієнт оплачує Юристу суму гонорару згідно додатку № 1 до цього договору (а.с. 46). З додатку № 0 до договору про надання правничої допомоги від 02.08.2019 року вбачається, що Клієнт виплатив суму гонорару у розмірі 5000 грн. (а.с. 47). 
Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних (56,85%), на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції у розмірі 1137,28 грн. та 2842,50 грн. витрат, понесених нею на правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року по цій справі в частині позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя: персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна та розподілу судових витрат – скасувати, прийняти в цій частині нову постанову, за якою:
«Виділити ОСОБА_2 у власність персональний комп`ютер марки ASUS модель 2000; пральну машину марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`який кут та крісло Меркурій фортуна;
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частки персонального комп`ютеру марки ASUS модель 2000; пральної машини марки ZANUSSІ, модель ZWSE 6100 V; м`якого кута та крісла Меркурій фортуна, а саме 9964 (дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 50 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1137 (одна тисяча тридцять сім) гривень 28 копійок та 2842 (дві тисячі вісімсот сорок дві) гривні 50 копійок витрат на правничу допомогу. 
В іншій частині рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2020 року по цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 18 червня 2020 року.

Головуючий:

Судді: