ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004423 пров. № А/857/2289/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Запотічний І.І., 
суддя                                                     Матковська З.М. 

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

за участю:
представник позивача                              Докторевич Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року (головуючий суддя Сакалош В.М., м.Львів) у справі № 1.380.2019.004423 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича про визнання протиправними дій, скасування постанов, -

В С Т А Н О В И В:

29.08.2019 року позивач звернувся в суд першої інстанції із адміністративним позовом до Приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича  у якому просив: визнати протиправними дії Приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2019 року в частині закінчення виконавчого провадження та виведення в окреме виконавче провадження та визначення до стягнення основної суми винагороди приватного виконавця в розмірі 57 999,96 грн.; визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2019 року, винесену Приватним виконавцем Маковецьким Зоряном Вікторовичем у виконавчому проваджені ВП № 57124267, в частині закінчення виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса №1245 від 25.07.2018 року та виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 03.09.2018 року; визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 03.09.2018 року (із змінами внесеними постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 13.08.2019 року), винесену Приватним виконавцем Маковецьким Зоряном Вікторовичем у виконавчому проваджені ВП № 57124267.
Позов обґрунтовує тим, що ним було здійснено всі платежі за Додатковим договором, на підтвердження чого банком було надано лист про повне виконання зобов`язань по Кредитному договору, а також витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна припинення обтяження за Договором застави. Враховуючи наведене, вважає, що у зв`язку з повним виконанням ним зобов`язань по Кредитному договору - Договір застави автомобіля є припиненим, в результаті виконавчий напис нотаріуса виданий на виконання такого Договору застави не підлягає виконанню, а заставний автомобіль повинен бути повернутий позивачу. Крім того, приватний виконавець закінчив виконавче провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що є на його переконання протиправним, оскільки позивачем було здійснено дострокове погашення кредиту, а єдиним способом виконання виконавчого напису нотаріуса є продаж автомобіля та задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» за рахунок коштів вилучених від його продажу. Тобто, у приватного виконавця не було підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, і для прийняття такого рішення він мав перевірити чи існують відповідні підстави, вказати результат виконання виконавчого документа, якими в даному випадку є продаж автомобіля та сума виручена від його продажу. Щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця зазначає, що така стягується тільки з суми, яка фактично стягнута на користь стягувача в результаті виконання виконавчого документа, а виконавчий документ відповідачем не виконано, не стягнуто жодної суми коштів шляхом реалізації майна (автомобіля) на яке було звернуто стягнення, тоді як позивачем було здійснено дострокове погашення кредиту за Кредитним договором згідно Додаткової угоди.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2019 року в частині закінчення виконавчого провадження та виведення в окреме виконавче провадження та визначення до стягнення основної суми винагороди приватного виконавця в розмірі 57 999,96 грн. Визнано протиправною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 13.08.2019 року, винесену Приватним виконавцем Маковецьким Зоряном Вікторовичем у виконавчому проваджені ВП № 57124267, в частині закінчення виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса №1245 від 25.07.2018 року та виведення в окреме виконавче провадження постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 03.09.2018 року. Визнано протиправною та скасовано постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 03.09.2018 року (із змінами внесеними постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 13.08.2019 року), винесену Приватним виконавцем Маковецьким Зоряном Вікторовичем у виконавчому проваджені ВП № 57124267.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що оскаржувані постанови у виконавчому провадженні №57124267 були винесені правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства. 13.08.2019 на адресу відповідача надійшла заява представника стягувача АТ «Кредобанк» про те, що ОСОБА_1 погасив заборгованість перед банком, що існувала згідно з виконавчим написом нотаріуса. Вказує, що виконавець не має жодного відношення до фомування змісту заяв що подаються стягувачем в межах виконавчого провадження, а у постанові про закінчення виконавчого провадження відповідач зазначив про те, що    згідно із заявою стягувача боржником сплачено борг. Крім того відповідач покликається на те, що оскільки постанова про стягнення з боржника основної винагороди є виконавчим документом, а він являється стягувачем за такою постановою, то і скористався правом стягувача, що встановлені Законом, та пред`явив таку до примусового виконання, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Апелянт в судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.
Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає їх необґрунтованими.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
12.05.2017 між ОСОБА_1 та ПАТ «Кредобанк» (Банк) було укладено Кредитний договір №8330/2017 (Кредитний договір).
За умовами вказаного Кредитного договору - Банк зобов`язався надати позивачу кредит в сумі 605 272,23 грн. Встановлений строк погашення до 01.05 2024.
Кредит позивач отримував для придбання транспортного засобу марки SUZUKI модель VITARA 2017 року випуску № кузова НОМЕР_1 .
  Крім цього на виконання умов вказаного вище Кредитного договору, між позивачем та Банком було укладено Договір застави - 15.05.2017, згідно з яким позивач передав в заставу ПАТ «Кредобанк» автомобіль марки SUZUKI модель VITARA 2017 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 11.05.2017 року вартістю 653 000,00 грн.
25.07. 2018 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. було вчинено виконавчий напис № 1245, за яким звернуто стягнення на належний ОСОБА_1 автомобіль SUZUKI модель VITARA 2017 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію СХМ334156 від 11.05.2017.
Згідно вищевказаного виконавчого напису, за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного транспортного засобу запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «Кредобанк» станом на 18 липня 2018 року за період з 01 травня 2018 року по 18 липня 2018 року у розмірі: 548 650,92 грн. неповернута сума кредиту станом на 18 липня 2018 року; 17 434,64 грн. прострочені відсотки станом на 18 липня 2018 року; 5 702,19 грн. нараховані відсотки станом на 18 липня 2018 року; 6 211,88 грн. заборгованість по пені за період з 19 липня 2017 року по 18 липня 2018 року; 2000,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису що становить загальну суму 579999,64 грн.
03.09.2018 приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження №57124267 з виконання цього виконавчого напису та накладено арешт на належний позивачу автомобіль марки SUZUKI модель VITARA 2017 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди (із змінами внесеними постановою про виправлення помилки у процесуальному документі від 13.08.2019 року).
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 було оскаржено означений виконавчий напис в судовому порядку (справа № 464/7117/18) відповідачем було винесено постанову про зупинення виконавчих дій від 03.05.2019 у виконавчому провадженні №57124267.
16.05.2019 АТ «Кредобанк» звернулося до Сихівського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № 8330/2017 від 12.05.2017 (справа № 464/2878/19).
Крім того, між позивачем та АТ «Кредобанк» було укладено Додатковий договір від 25.07.2019 до Кредитного договору № 8330/2017 від 12.05.2017 згідно умов якого у випадку погашення позивачем 480 000,00 грн. заборгованості по кредиту та 14 308,90 грн. витрат банку пов`язаних з примусовим стягненням до 25.07.2019, банк відповідно до ст. 605 ЦК України звільняє його від обов`язку сплатити залишок заборгованості за Кредитним договором в сумі 42488,72 грн. У тому числі по поверненню основної суми кредиту. В результаті прощення боргу зобов`язання позивача по даному кредитному договору припиняються.
Листом від від 28.07.2019 № 143-33289/19 банк повідомив ОСОБА_1 зняття заборони на відчуження майна, а саме автомобіля марки SUZUKI, модель VITARA 2017 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 у зв`язку з повним виконанням ним зобов`язань по Кредитному договору.
Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація припинення обтяжень) №61041810 припинено обтяження за Договором застави від 15.05 2017, згідно з яким позивач передав в заставу ПАТ «Кредобанк» автомобіль марки SUZUKI, модель VITARA 2017 року випуску, № кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 від 11.05.2017 року вартістю 653 000,00 грн.
У зв`язку із виконанням позивачем зобов`язань за Кредитним договором № 8330/2017 від 12.05.2017 банком у справі № 464/2878/19 було подано до Сихівського районного суду м. Львова заяву про залишення позову про стягнення боргу за цим кредитним договором без розгляду. Також банком було надіслано заяву вих. № б/н/19 від 08.08.2019 зокрема і до відповідача про закінчення виконавчого провадження №57124267 у зв`язку з фактичним виконанням виконавчого напису №1245 від 25.07.2018.
Приватним виконавцем 13.08.2019 було винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій з примусового виконання даного виконавчого напису та про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
На виконання постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 03.09.2018 (із змінами внесеними постановою від 13.08.2019 року) 14.08.2019 року приватним виконавцем Михайловським С.В. відкрито виконавче провадження, в рамках якого 16.08.2019 на належний позивачу автомобіль накладено арешт.                 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача є ґрунтовними та підставними, оскаржувані постанови приватного виконавця не відповідають критеріям правомірності, визначеним ч.2 ст. 2 КАС України.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» (Закон).
Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено випадки, за наявності яких виконавче провадження підлягає закінченню. Зокрема, цією статтею передбачено лише два випадки закінчення виконавчого, що пов`язані із виконанням виконавчого документа, в саме: затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення (п.2 ч.1 ст. 39 Закону) та фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п.9 ч.1 ст. 39 Закону).
Відповідно до пункту 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
Згідно п. 22 розділу III Інструкції у постанові про закінчення виконавчого провадження. повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.  
Колегія суддів зазначає, що приватний виконавець закінчив виконавче провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», - у зв`язку з фактичним виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Закінчення виконавчого провадження було здійснено на підставі заяви АТ «Кредобанк» від 08.08.2019, в якій банк зазначив про те, що позивачем було сплачено борг за виконавчим документом, а саме виконавчим написом нотаріуса № 1245 від 25.07.2018.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивачем було здійснено дострокове погашення кредиту за Кредитним договором № 8330/2017 від 12.05.2017 згідно додаткової угоди укладеної з Банком, а не на виконання виконавчого напису нотаріуса. На виконання виконавчого напису нотаріуса автомобіль позивача проданий не був, а відповідно не було коштів виручених від його продажу на виконання виконавчого напису нотаріуса.
З вищенаведеного випливає, що приватний виконавець не може виносити постанову про закінчення виконавчого провадження без наявності на це встановлених законом підстав і для прийняття рішення про закінчення виконавчого провадження повинен перевірити чи існують відповідні підстави, вказати результати виконання виконавчого; документа, якими в даному випадку є продаж автомобіля та сума виручена від його продажу. 
Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідачем передчасно було закінчене виконавче провадження. Приватний виконавець не вчинив усіх залежний від нього дій для з`ясування обставин, які слугували підставами для винесення оскаржуваних рішень. Крім того, відповідачу було відомо, що виконавчий напис нотаріуса оскаржено та стягнення за ним зупинено судом.
Щодо покликань апелянта на відсутність обов`язку перевіряти форму та зміст заяв поданих сторонами у виконавчому провадженні, то такі є необґрунтованими, оскільки приватний виконавець мав би співставити спосіб виконання вказаний у виконавчому документі (погашення заборгованості за рахунок коштів від реалізації майна, шляхом звернення стягнення на транспортний засіб) та фактичну підставу виконання умов Кредитного договору (дострокове погашення). Тобто, за наявних обставин, виконавчий напис нотаріуса на виконання якого було відкрито виконавче провадження не виконаний, транспортний засіб не реалізовано, а отже кошти від його реалізації не стягнуто, у зв`язку з чим у відповідача відповідно не було підстав звертати стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця виходячи із суми стягнення.
Згідно з статтею 42 Закону № 1404, кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувана; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з примусового виконання організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення рішень, є витратами виконавчого провадження. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум, згідно з вимогами цього Закону, або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Відповідно до ч. 3 статті 45 Закону № 1404 основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VIII (Закон № 1403) , за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.
Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання Закону № 1403, постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця.
Відповідно до пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Отже законодавством встановлено, що обов`язковими умовами стягнення винагороди приватного виконавця є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що основна винагорода приватного виконавця стягується з фактично стягнутої суми, розмір винагороди вираховується також з фактично стягнутої суми. Щодо посилань апелянта на постанову Верховного Суду у справі №480/1558/19, то спірні правовідносини у даній справі мали інших характер та стосувалися стягнення виконавчого збору державним виконавцем, а не основної винагороди приватного виконавця, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Приватного виконавця Маковецького Зоряна Вікторовича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі № 1.380.2019.004423 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	З. М. Матковська