ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/8005/19	Головуючий у 1-й інстанції Сливка Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/422/20 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Дикун С. І., Хома М. В., 
розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/8005/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст якого складено 06 лютого 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:
У квітні 2019 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ПАТ «СК «Українська страхова група», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що14 грудня 2015 року між ПАТ «СК «Українська страхова група» та ОСОБА_5 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/8854942, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності власником (водієм) транспортного засобу «Daewoo Lanos» D4LM500, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000 гривень. 31 січня 2016 року мала місце дорожньо-транспортна пригода (ДТП), в якій було пошкоджено належний позивачу автомобіль марки «HYUNDAI Elantra 1.6», номер державної реєстрації НОМЕР_2 . Вказане ДТП відбулося на об`їзній дорозі м.Тернополя (Р -41 , 22 км+100м), неподалік від с.В.Глибочок, за участю автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 . Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2016 року винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_6 03 лютого 2016 року ОСОБА_5 направив у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про настання страхового випадку. 15 лютого 2016 року позивачем подано заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від третьої особи. Однак, відповідач відмовив у виплаті відшкодування, оскільки вважає, що автомобіль «HYUNDAI Elantra» не перевертався та не міг отримати пошкодження в заявленому місці. Як на підставу для відмови в виплаті страхового відшкодування відповідач вказує подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розміру заподіяння шкоди, а також створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Позивач вважає незаконною відмову ПАТ «СК «Українська страхова група», оскільки факт дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено належний йому автомобіль марки «HYUNDAI Elantra 1.6», номер державної реєстрації НОМЕР_2 , підтверджується Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2016 року.
Враховуючи наведене, просив стягнути з ПАТ «СК «Українська страхова група» на користь ОСОБА_4 майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 99500 гривень, а також пеню в розмірі 35 089.42 гривень, 3% річних в розмірі 8 557.30 гривень, інфляційні нарахування в сумі 38416.95 гривень.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_4 99500 грн. майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 35 089 грн. 42 коп. - пені; 8 557 грн. 30 коп. - 3 % річних та 38 416 грн. 95 коп. - інфляційних нарахувань.
Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_4 1 816 грн. понесених судових витрат зі сплати судового збору при зверненні із позовом.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ПАТ «СК «Українська страхова група» - Пешков О.О. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що 26 лютого 2016 року ПАТ «СК «Українська страхова група» надіслало на адресу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запити щодо надання додаткової інформації про факти та обставини настання події, що містить ознаки страхового випадку. Проте, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проігнорували та залишили без відповіді листи щодо сприянню в розслідуванні причин та обставин настання зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Зазначає, що у разі, якщо запити було надіслано за належними адресами, і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресати повідомлені належним чином. За таких обставин ПАТ «СК «Українська страхова група» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Звертає увагу, що судом першої інстанції не було здійснено перерахунку інфляційного збільшення суми боргу, оскільки позивачем даний розрахунок було зроблено з помилками, про що ПАТ «СК «Українська страхова група» зазначало у своєму письмовому відзиві на позовну заяву.
Окрім цього, судом першої інстанції було проігнороване клопотання ПАТ «СК «Українська страхова група» про призначення по справі судової транспортно-трасологічної експертизи та не винесено по даному факту будь-якого рішення.
Враховуючи наведене просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.
В судове засідання сторони не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи.
Крім того, 19 травня 2020 року представник апелянта - Пешков О.О. подав до апеляційного суду клопотання про розгляд даної справи за відсутності представника ПАТ «СК «Українська страхова група».
25 травня 2020 року представник позивача - ОСОБА_8 подав до апеляційного суду заяву про розгляд даної справи за його відсутності.
Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
31 січня 2016 року на автодорозі обхід м.Тернополя Р-41 км 22+100 м відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «HYUNDAI Elantra 1.6», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням позивача ОСОБА_4 та «Daewoo LANOS», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 .
Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2016 року, з урахуванням постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року про виправлення описки, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.
Вказаною постановою суду встановлено, що ОСОБА_6 31 січня 2016 року на автодорозі обхід м.Тернополя Р-41 км 22+100 м, керуючи транспортним засобом марки «Daewoo LANOS», номерний знак НОМЕР_1 , порушив Правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, а саме, рухаючись на ділянці дороги, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого перетнув суцільну лінію розмітки 1.1. (д2), автомобіля марки «HYUNDAI Elantra 1.6», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , рухаючись в зустрічному напрямку на своїй смузі, уникаючи зіткнення, прийняв вправо, виїхав на узбіччя дороги і, не впоравшись з керуванням, здійснив перекидання автомобіля (т.1 а.с.10-11).
В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а саме: транспортний засіб «HYUNDAI Elantra 1.6» номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 : деформація кузова, розбиті заднє та переднє скло, розбиті передні фари, пошкоджено задній та передній бампер, розбитий задній лівий фонар. Транспортний засіб марки «Daewoo LANOS» номерний знак НОМЕР_1 пошкоджень не отримав (т.1 а.с.72-73, 76-77).
Транспортний засіб марки «Daewoo LANOS» номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 та яким на момент вчинення ДТП керував ОСОБА_6 , забезпечений у ПАТ «СК «Українська Страхова Група» згідно Полісу № АІ/8854942 Обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 15 грудня 2015 року до 14 грудня 2016 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 100 000 гривень; за шкоду, заподіяну майну - 50 000 гривень, розмір франшизи - 500 гривень (т.1 а.с.65).
Також, 14 грудня 2015 року ОСОБА_5 та ПАТ «СК «Українська Страхова Група» додатково уклали Договір добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого застраховано шкоду, заподіяну майну потерпілих, внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу «Daewoo LANOS» номерний знак НОМЕР_1 за шкоду, заподіяну майну на суму 50 000 гривень (т.1 а.с.66-68).
03 лютого 2018 року ОСОБА_5 звернувся у ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування та вказав обставини настання події (т.1 а.с.69-71).
15 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернувся до ПАТ «СК «Українська страхова група» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від третьої особи та надав пояснення про обставини настання ДТП (т.1 а.с.74-75).
26 лютого 2016 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» направлено вимоги, адресовані ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 ) за №03/1110 та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ) за №03/1111, у яких вказано про необхідність надання додаткової інформації з приводу ДТП, оскільки у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» було прийнято рішення самостійно з`ясувати обставини страхового випадку, визначити механізм утворення пошкоджень на автомобілі «Hyndai Elantra 1.6.», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.78-82).
Зокрема, у вказаних вимогах ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» просило надати їм письмову інформацію про те, хто саме, коли (дата, час) та яким чином викликав співробітників міліції 01 лютого 2016 року на місце скоєння даної ДТП; повідомити про факт наявності (відсутності) у автомобілях відео реєстратора на момент скоєння та оформлення матеріалів ДТП; проінформувати, хто та яким чином евакуював з місця скоєння (настання) даної дорожньо-транспортної пригоди пошкоджений автомобіль «Hyndai Elantra 1.6.», реєстраційний номер НОМЕР_2 ; повідомити, хто та яким чином залучав понятих при оформленні матеріалів даної дорожньо-транспортної пригоди; повідомити, чи здійснювалося фотографування співробітниками міліції на місці скоєння даної ДТП; повідомити , чи були на автомобілі марки «Hyndai Elantra 1.6.», реєстраційний номер НОМЕР_2 механічні пошкодження задньої частини кузова ще до моменту настання даної дорожньо-транспортної пригоди.
23 березня 2016 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулася у ТОВ «Українська Ексертна Компанія» із замовленням про проведення експертного дослідження та надати висновок фахівця з питання: «Чи могли утворитись пошкодження, зафіксовані на автомобілі «HYUNDAI ELANTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок описаного механізму пригоди?»
Для проведення дослідження експерту надано фото пошкодженого транспортного засобу; фото місця ДТП, які надані учасниками пригоди; довідка ДАІ та додаткові матеріали; копія пояснень водіїв ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про обставини пригоди; копія заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (т.1 а.с.83).
За результатами проведеного дослідження обставин та механізму пригоди за участі автомобілів «HYUNDAI ELANTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Daewoo LANOS» номерний знак НОМЕР_1 , судовим експертом ОСОБА_9 надано висновок №46 від 04 квітня 2016 року, згідно якого комплекс механічних пошкоджень, наявність яких зафіксована 01 лютого 2016 року на об`їзній дорозі села Глибочок, на автомобілі «HYUNDAI ELANTRA», д.н.з. НОМЕР_2 , не могли утворитись в результаті описаного водіями автомобілів «HYUNDAI ELANTRA» реєстраційний номер НОМЕР_2 та «DAEWOO LANOS» д.н.з. НОМЕР_4 , механізму пригоди. Тобто, автомобіль «HYUNDAI ELANTRA» не перевертався та не міг отримати пошкодження в заявленому місці» (т.1 а.с.84-92).
05 квітня 2016 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відмовлено ОСОБА_4 у виплаті страхового відшкодування.
На підставу відмови у виплаті страхового відшкодування Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» вказано висновок судового експерта Гора І.В. №46 від 04 квітня 2016 року та залишення ОСОБА_5 і ОСОБА_4 без відповіді вимоги ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про надання додаткової інформації стосовно дорожньо-транспортної пригоди (т.1. а.с.94-95).
17 березня 2016 року Дочірнім підприємством «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС АВТО» Товариства з обмеженою відповідальністю Український експертний центр «ЕКСПЕРТ-СЕРВІС АВТО» складено звіт про вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно висновку якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 200374.15 грн. з врахуванням ПДВ.
Вказана оцінка вартості матеріального збитку здійснена на підставі огляду транспортного засобу «HYUNDAI ELANTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1 а.с.18-21).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Згідно з статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
Відповідно до ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV.
Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно звіту про вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «HYUNDAI ELANTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля позивача складає 200 374.15 гривень з врахуванням ПДВ.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено вимогу про стягнення суми страхового відшкодування у межах страхового ліміту та з урахуванням франшизи на суму 99500 гривень.
При цьому у Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто, як потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Відповідно п.35.1 Закону №1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що 03 лютого 2016 року відповідач був повідомлений про настання дорожньо-транспортної пригоди та 15 лютого 2016 року позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування, що визнається сторонами.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пункту 37.1.3 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
Відмовляючи у виплаті позивачу страхового відшкодування ПАТ «СК «Українська страхова група» мотивувало тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не надали відповіді на вимогу ПАТ «СК «Українська страхова група» від 26 лютого 2016 року з приводу надання додаткової інформації щодо дорожньо-транспортної пригоди, а тому керуючись п.37.1.3 ст.37 Закону № 1961-IV, п.5 ч.1 ст.26 та п.3 ч.1 ст.26 Закону України «Про Страхування» прийнято дане рішення.
Згідно вимоги з приводу надання додаткової інформації щодо дорожньо-транспортної пригоди від 26 лютого 2016 року №03/1111 та копії списку відправлень від 29 лютого 2016 року, вбачається, що ПАТ «СК «Українська страхова група» направило вказану вимогу до ОСОБА_4 , зазначивши адресу одержувача « АДРЕСА_2 » (т.1 а.с.80-82).
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно копії паспорта громадянина України, позивач ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.28).
При цьому ОСОБА_4 у заяві про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 15 лютого 2016 року вказав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Крім того представником ПАТ «СК «Українська страхова група» не надано доказів на підтвердження отримання третьою особою ОСОБА_5 вимоги від 26 лютого 2016 року №03/1110, оскільки долучена до матеріалів відзиву копія списку відправлень від 29 лютого 2016 року та фіскального чеку КМА УАППЗ «Укрпошта» не підтверджують факт отримання третьою особою ОСОБА_5 вказаної вимоги.
Приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.
Вказаний правовий висновок викладений у пункті 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17-ц.
За таких обставин, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримали вимоги ПАТ «СК «Українська страхова група» від 26 лютого 2016 року з приводу надання додаткової інформації щодо дорожньо-транспортної пригоди.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апелянта про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проігнорували та залишили без відповіді листи щодо сприянню в розслідуванні причин та обставин настання зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки представником апелянта не доведено вчинення позивачем ОСОБА_4 або ж страхувальником ОСОБА_5 будь-яких дій, які б створювали перешкоди страховику у визначенні обставин страхового випадку, характеру та розміру збитків, у тому числі щодо часу, місця та обставин страхового випадку; невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків, обумовлених договором страхування.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що експертний висновок №46 від 04 квітня 2016 року, наданий за результатами проведеного дослідження судовим експертом ОСОБА_9 , спростовуються постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 лютого 2016 року, якою установлено, що ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом марки «Daewoo LANOS», номерний знак НОМЕР_1 порушив Правила дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів, а саме, рухаючись на ділянці дороги, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого перетнув суцільну лінію розмітки 1.1. (д2), автомобіля марки «HYUNDAI Elantra 1.6», номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , рухаючись в зустрічному напрямку на своїй смузі, уникаючи зіткнення прийняв вправо, виїхав на узбіччя дороги і не впоравшись з керуванням, здійснив перекидання автомобіля.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.
При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, суд не вправі обговорювати вину особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року справа № 234/16272/15-ц.
Колегія суддів враховує те, що експертне дослідження обставин та механізму пригоди за участі автомобілів «HYUNDAI ELANTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Daewoo LANOS» номерний знак НОМЕР_1 , за результатами якого надано висновок судового експерта Гора І.В. від 04 квітня 2016 року №46, здійснювалося на підставі фотознімків та огляду ймовірного місця дорожньо-транспортної пригоди, що зазначено у даному Висновку №46.
Окрім цього вищевказний висновок експертного дослідження обставин та механізму пригоди за участі автомобілів «HYUNDAI ELANTRA», реєстраційний номер НОМЕР_2 та «Daewoo LANOS» номерний знак НОМЕР_1 , проведений судовим експертом ОСОБА_9 , не може бути визнаний належним та допустимим доказом, оскільки у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року справа № 522/1029/18.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, про підставність вимог про стягнення із відповідача майнової шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в сумі 99 500 гривень.
Безпідставникми є твердження апелянта, що судом було проігнороване клопотання ПАТ «СК «Українська страхова група» про призначення у справі судової транспортно-трасологічної експертизи, оскільки ухвалою від 27 січня 2020 року суд першої інстанції відмовив у задоволенні вказаного клопотання (т.2 а.с.65).
Згідно звукозапису судового засідання від 27 січня 2020 року (15:04 год.), відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення у справі судової транспортно-трасологічної експертизи суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Щодо вирішення питання про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних нарахувань.
Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
З матеріалів справи вбачається, що заяву про відшкодування було подано позивачем до відповідача 15 лютого 2016 року, проте страхове відшкодування виплачене не було.
Відповідно п.36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 ЦК України, згідно з якими пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц.
Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, виконаного з урахуванням вимог чинного законодавства, на його думку, розмір пені становить - 35 089.42 грн., трьох процентів річних - 8 557.30 грн. та інфляційних нарахувань - 38 416.95 грн. (т.1 а.с.25-26).
Колегія суддів погоджується з посиланнями апелянта про те, що позивачем у даному розрахунку було зроблено помилку щодо інфляційних збитків виходячи з наступного.
Розрахунок суми пені за період 29/03/2018 - 28/03/2019 здійснюється за формулою:
29.03.2018 - 12.07.2018 : 17,00 (облікова ставка НБУ) 99 500,00 (Сума боргу) x (2 x 17,00 : 365) x 106 днів (прострочення) : 100 =9 824,60 грн.
13.07.2018 - 06.09.2018 : 17,50 (облікова ставка НБУ) 99 500,00 (Сума боргу) x (2 x 17,50 : 365) x 56 днів (прострочення) : 100 =5 343,01 грн.
07.09.2018 - 28.03.2019 : 18,00 (облікова ставка НБУ) 99 500,00 (Сума боргу) x (2 x 18,00 : 365) x 203 днів (прострочення) : 100 = 19 921,81 грн.
Всього штрафних санкцій: 35 089,42 грн.
Розрахунок трьох відсотків за користування грошовими коштами за період 16/05/2016 - 28/03/2019 здійснюється за формулою:
з 16/05/2016 до 31/12/2016: 99 500,00 x 3 % x 230 : 366 : 100 = 1 875,82 грн.
з 01/01/2017 до 28/03/2019: 99 500,00 x 3 % x 817 : 365 : 100 = 6 681,49 грн.
Всього штрафних санкцій: 8 557,31 грн.
Розрахунок інфляційних збитків за період 16/05/2016 - 28/03/2019 здійснюється за формулою:
(99,80 : 100) x (99,90 : 100) x (99,70 : 100) x (101,80 : 100) x (102,80 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (101,00 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) = 1.36553381
Інфляційне збільшення: 99 500,00 x 1.36553381 - 99 500,00 = 36 370,61 грн.
За таких обставин, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача в користь позивача пеню у розмірі 35 089,42 грн., три проценти річних у сумі 8 557,30 грн., однак, допустив помилку при визначенні розміру інфляційних нарахувань.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду, зменшивши розмір стягнення інфляційних нарахувань з 38 416,95 грн. до 36 370,60 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - задовольнити частково.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2020 року - змінити, зменшивши суму інфляційних нарахувань, яка підлягає стягненню із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» (адреса місцезнаходження: вул. І. Федорова, 32А м. Київ, 03038; код ЄДРПОУ 30859524) в користь ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) з 38 416 (тридцять вісім тисяч чотириста шістнадцять ) гривень 95 копійок до 36 370 (тридцять шiсть тисяч триста сiмдесят) гривень 60 копiйок.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови - 01 червня 2020 року.

Головуючий 
Судді