Справа № 344/19676/19 
Провадження № 22-ц/4808/372/20 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої                   Пнівчук О.В.
                  суддів:                  Томин О.О., Ясеновенко Л.В.
                  секретаря                  Петріва Д.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2019 року, в складі судді Пастернак І.А., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
в с т а н о в и в :
Представник Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки 12 291, 99 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 24.03.2014 року.
Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 14.03.2014 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 8500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитором у розмірі 27.60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі встановленому договором, натомість відповідачка взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала. Станом на 24.10.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем за кредитним договором становила 12 291, 99 грн, з яких: 5280 - заборгованість за кредитом, 5 850 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 100 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, 500 грн штраф (фіксована частина) 561,52 грн штраф (процентна складова). 
Враховуючи те, що ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідачки на його користь 12 291,99 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати.
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості в розмірі 12291,99 грн за кредитним договором № б/н від 14.03.2014 року задоволено частково.  Стягнуто з ОСОБА_1 5280 грн заборгованості за кредитним договором та 1921 грн судового збору.
Рішення суду мотивовано тим, що у анкеті-заяві відсутні домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, а тому до стягнення підлягає отримана та не погашена відповідачкою сума тіла кредиту у розмірі 5280 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального права. 
Зазначає, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 23 березня 2014 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 8500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував позицію Верховного Суду, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачкою укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.
Під час підписання анкети-заяви відповідачка ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, щодо умов кредитування, таким чином відповідачка приєдналася до запропонованої банком пропозиції. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.
Місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки відсотків по кредиту, допустив порушення норм ст.ст. 1048, 1054 ЦК України та не мав підстав для відмови у стягненні відсотків по кредиту, встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула.
Апелянт  просив скасувати рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2019 року в частині відмови стягнення суми заборгованості та ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.
Правом на подачу відзиву відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.
Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до положень ч.1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення вищезазначеним вимогам відповідає.  
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення всієї суми заборгованості, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами кредитного договору не було досягнуто у належній письмовій формі домовленості щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.  
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 14 березня 2014 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 14).
У заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.
До позовної заяви банк додав витяг з умов та правил надання банківських послуг, який не підписаний відповідачкою.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 14 жовтня 2019 року становить 12 291,99 грн та складається із: заборгованості за тілом кредиту – 5 280 грн, заборгованості за процентами 5 850, 47 грн, 100 грн заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи, 500 грн штраф (фіксована частина), 561,52 грн штраф (процентна складова).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
З огляду на наведене не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що відмовляючи у стягненні відсотків, суд порушив вимоги ст. 1048, 1054 ЦК України
Та обставина, що договір у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювався не дають підстав для висновку про її згоду з умовами договору, які відповідачка не підписувала.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вимог банку з підстав, наведених вище, і доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду в цій частині.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 27 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.

Головуюча                                                                     О.В. Пнівчук
Судді:                                                                       О.О. Томин
Л.В. Ясеновенко