ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/347/20                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 травня 2020 року                                                                                   м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Суркової Д.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення, за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:
У січні 2020 року Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, апелянт, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Північної митниці Держмитслужби (далі - відповідач, Північна митниця) про визнання протиправним та скасування рішення Чернігівської митниці Державної фіскальної служби у вигляді картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 28 листопада 2019 року. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та невмотивованим, прийнятим з ігноруванням норм матеріального права, без ініціювання та проведення перевірки, без посилання на будь-які докази, з порушенням принципу належного урядування. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд помилився з визначенням змісту спірних правовідносин, оскільки предметом оскарження виступає рішення суб`єкта владних повноважень, а не дії його посадових осіб. Також судом не надано правової оцінки бездіяльності відповідача щодо перевірки сертифіката, оскільки норми Митного кодексу України не містять застережень щодо здійснення такої перевірки за оформленими митними деклараціями. До того ж, висновок суду про неналежність держави Ізраїль до врегульованих концепцією «походження товарів» відносин є хибним, оскільки базується на нормах права, які не підлягають застосуванню до таких відносин.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення, а всім доводам позивача надано належну правову оцінку. 
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження згідно пункта 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, з таких підстав.
Судом установлено, що 28 листопада 2019 року до відділу митного оформлення № 3 митного поста «Чернігів- вантажний» позивачем подано митну декларацію №UA102150/2019/206061 на товари за кодами згідно УКТ ЗЕД 7212509000 та 7210908000, (товар № 1 - неорієнтована електротехнічна сталь марки М250-35А з покриттям Suralac 7000 код « 7212509000 » та товар № 2 - неорієнтована електротехнічна сталь марки М700-100А з покриттям Suralac 7000 код « 7210908000 »), країна виробництва - SE (Швеція).
Вказаний товар придбано за зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу від 28 жовтня 2019 року, укладеним між позивачем та E.V.R. Votors Ltd, Петах Тиква, Ізраїль.
До контракту 28 жовтня 2019 року підписано специфікацію № 1, в якій визначено опис товару, кількість та його вартість, умови доставки (CPT Чернігів, Україна, (Інкотермс 2010)), а також вказано, що відправником товару є Surahammar Bruks AB. Box 201, SE-735 23 Surahammar, Sweden.
Також до вищевказаної декларації позивачем додано документи, зокрема: рахунки-фактури (інвойси) від 29 листопада 2019 року № 164000022 та № 164000023, інвойси від 17 жовтня 2019 року №208182, 208183; копію митної декларації країни відправлення від 12 листопада 2019 року № 9LT3023124710211425; сертифікат з перевезення (походження) товару форми EUR.1 від 17 жовтня 2019 року № А 2205188; інші некласифіковані документи (сертифікати магнітних властивостей та сертифікати хімічного складу до інвойсів № 208182, 208183 від 17 жовтня 2019 року).
За результатами здійснення митного контролю посадовими особами Північної митниці Держмитслужби 28 листопада 2019 року оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Підставою для оформлення оскаржуваної картки відмови слугувало те, що наданий позивачем сертифікат про походження товара від 17 жовтня 2019 року форми EUR.1 № А 2205188, виданий SURAHAMMARS BRUKS, AB BOX 201, SE-735 23 SURAHAMMARS, SWEDEN для EVR MOTORS LTD, 7 BALTIMORE ST./P.O.B. 3751, PETAH TIKVA - 4951018, ISRAEL, тобто виданий для країни ввезення «Ізраїль», а не для країни ввезення «Україна».
Окрім того, митним органом роз`яснено, що імпорт на митну територію України поставленого позивачем товару, що походить з Швеції може здійснюватися з обов`язковим наданням сертифіката про походження, а в разі його відсутності - зі сплатою остаточного антидемпінгового мита за найвищою ставкою. Також зазначено про необхідність подання нової митної декларації згідно процедури та строків декларування, встановлених  главою 40 Митного кодексу України, із виправленням зазначених недоліків.
Отримавши рішення митного органа позивачем 02 грудня 2019 року подано нову митну декларацію  , у якій у графі 34 «Країна походження» зазначено « 00» - країна походження невизначена, а також нараховано антидемпінгове мито у сумі: товар № 1 - 43333,72 грн. та товар № 2 - 40043,64 грн.
Уважаючи рішення відповідача, оформлене карткою відмови  в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий разом з митною декларацією сертифікат про походження товара від 17 жовтня 2019 року не є належним доказом походження такого товара, а тому підстави для застосування ввізного мита в розмірі, визначеному Митним тарифом України, відсутні. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями    Митного кодексу України, Податкового кодексу України  та інших законів України з питань оподаткування.
Відповідно до частини 1 статті 246 Митного кодексу України у редакції, яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин (далі - МК України),  метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно з частиною 1 статті 248 МК України  митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Статтею 257 МК України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТЗЕД; фактурну вартість товарів; митну вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати).
Питання ставок ввізного мита врегульовано положеннями статті 280 МК України.
Положеннями частини 4 зазначеної правової норми передбачено, що ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Розділом XV Митного тарифа України встановлено пільгову та повну ставку мита до товарів за кодами 7212509000 та 7210908000 0%.
Тим часом, частиною 9 статті 280 МК України передбачено нарахування особливих видів мита за ставками, встановленими рішеннями Міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про застосування антидемпінгових, компенсаційних або спеціальних заходів, відповідно до законів України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту», «Про захист національного товаровиробника від субсидованого імпорту», «Про застосування спеціальних заходів щодо імпорту в Україну».
Відповідно до Закону України «Про захист національного товаровиробника від демпінгового імпорту» за скаргою ПрАТ «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» 26 червня 2019 року Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі прийняла рішення №АД-420/2019/4411-03 «Про застосування остаточних антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну деякого прокату з корозійностійким покриттям походженням з Російської Федерації та Китайської Народної Республіки», згідно з яким вирішила застосувати остаточні антидемпінгові заходи щодо імпорту в Україну товару, що має такий опис:
плоский прокат у рулонах, листах та смугах з вуглецевої або легованої сталей (за виключенням швидкорізальної сталі) з покриттям алюмінієм, цинком, сплавами цинк-алюміній, цинк-залізо, алюміній-цинк, алюміній-кремній, хромом, міддю та нікелем або їх сплавами, що нанесені методом занурювання у розплав (крім плакування), електролітичним (гальванічним) або іншим способом; з хімічним обробленням поверхні (наприклад: фосфатування, хромування, оксалатизація, борування, тощо), що класифікується згідно з УКТЗЕД за кодами: 7210 30 00 00, 7210 41 00 00, 7210 49 00 00, 7210 50 00 00, 7210 61 00 00, 7210 69 00 00, 7210 90 80 00, 7212 20 00 00, 7212 30 00 00, 7212 50 20 00, 7212 50 30 00, 7212 50 40 00, 7212 50 61 00, 7212 50 69 00, 7212 50 90 00, 7225 91 00 00, 7225 92 00 00, 7225 99 00 00, 7226 99 10 00, 7226 99 30 00, 7226 99 70 00, походженням з Російської Федерації та Китайської Народної Республіки.
Остаточні антидемпінгові заходи застосовуються строком на п`ять років шляхом запровадження справляння остаточного антидемпінгового мита за ставкою:
для виробників/експортерів Товару походженням з Російської Федерації - 47,57 %;
для виробників/експортерів Товару походженням з Китайської Народної Республіки - 22,78 %;
Остаточне антидемпінгове мито справляється у відсотках до митної вартості товару.
Сплата остаточного антидемпінгового мита здійснюється в готівковій чи безготівковій формі, або шляхом унесення суми мита на депозит, або оформлення відповідного боргового зобов`язання, якщо інше не передбачено законодавством України.
Остаточне антидемпінгове мито стягується органами доходів і зборів (митницями) України незалежно від сплати інших податків і зборів (обов`язкових платежів).
Імпорт на митну територію України товару, що є об`єктом застосування антидемпінгових заходів, без сертифіката про походження або інших документів про походження товару, визначених міжнародними угодами про вільну торгівлю, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та в разі неможливості визначення його походження здійснюється зі сплатою остаточного антидемпінгового мита за найвищою ставкою.
Отже, з метою незастосування антидемпінгового мита, визначеного наведеним рішенням, на товар, який імпортувався за кодами УКТЗЕД 7210908000 та 721250900, позивач мав надати сертифікат про походження товара, визначений міжнародною угодою.
Такою угодою у спірних правовідносинах є Регіональна конвенція про пан-середземноморські преференційні правила походження, до якої Україна приєдналась згідно Закону України від 08 листопада 2017 року №2187-VIII.
Статтею 1 цієї Конвенції закріплено, що вона встановлює положення про походження товарів, що продаються згідно із відповідними угодами, укладеними між Договірними Сторонами.
Поняття «походження товарів» і методи адміністративного співробітництва, що мають відношення до них, викладені в Доповненнях до цієї Конвенції.
У Доповненні I викладено загальні правила для концепції походження товарів та методів адміністративного співробітництва.
У Доповненні II викладено конкретні положення, які застосовуються між певними Договірними сторонами та відмінні від положень, зазначених у Доповненні I.
Статтею 2 розділа ІІ Доповнення І цієї Конвенції закріплено, що з метою імплементації відповідної Угоди наступні продукти вважаються такими, що вироблені в Договірній Стороні при експорті в іншу Договірну Сторону:
(a) товари цілком вироблені в певній країні відповідно до Статті 4;
(b) товари, отримані в Договірній Стороні, включаючи товари, які не були повністю там вироблені, за умови, що ці матеріали пройшли достатню обробку та переробку в цих Договірних Сторонах відповідно до Статті 5;
(c) майно, що виробляється в Європейському Економічному Просторі (ЄЕП) в рамках значення Протоколу 4 до Угоди про Європейський економічний простір. Такі товари повинні розглядатися, як вироблені в Європейському Союзі, Ісландії, Ліхтенштейні 1 чи Норвегії (сторони ЄЕП), при експорті відповідно з Європейського Союзу, Ісландії, Ліхтенштейну чи Норвегії до договірної країни, крім учасників ЄЕП. 
Загальні вимоги до підтвердження походження закріплені у статті 15 розділа V Доповнення І Конвенції. Пунктом 1 означеної правової норми закріплено, що товари, що походять з однієї з Договірних Сторін, і ввозяться в інші Договірні Сторони, підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів, що підтверджують походження:
(a)          сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III а.
Процедура видачі сертифіката врегульована положеннями статті 16 цього розділа.
Так, сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митними органами Договірної сторони-експортера на письмову заявку експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Згідно Додатка ІІІа Сертифікат з перевезення товару передбачає зазначення у пункті 2 інформації про те, що він використовується у преференційній торгівлі між …., а у пунктах 4 та 5 - назви країни, групи країн або території призначення, з яких походять дані товари та назви країни, групи країн або території призначення, відповідно.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, сертифікат з перевезення товару EUR.1 №А 2205188 у пункті 2 містить інформацію про те, що він використовується між Європейським Союзом та Ізраїлем, а в пунктах 4 та 5 - Європейський Союз та Ізраїль, відповідно.
Будь-яких доказів на підтвердження того, що товар, придбаний за Контрактом №28/10/19 від 28 жовтня 2019 року, є саме тим товаром, на який видано зазначений вище сертифікат, позивачем не надано.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до пункта 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи  статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України  визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 33, 34, 242-244, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної    скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька