ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2020 р.                                     Справа№ Б8/129-11
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Сотнікова  С.В.
суддів:            Остапенка О.М. 
          Грека  Б.М. 
 
за участю секретаря судового засідання Титарєвої Г.І.,
розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Дейнегіної В.М.,
представників:
від Головного управління ДФС у Київській області - Якимчука О.П.,
від ТОВ "Сонар лтд" - адвоката Соколова М.М.,
розглянувши апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області 
на ухвалу Господарського суду Київської області 
від 10.02.2020 (повний текст складено 21.02.2020, суддя Янюк О.С.)
у справі № Б8/129-11
за заявою ОСОБА_1 
до Відкритого акціонерного товариства "Іванківрибсільгосп" (код 00476671)
про  банкрутство,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № Б8/129-11 про банкрутство Відкритого акціонерного товариства "Іванківрибсільгосп", провадження у якій порушено ухвалою від 14.09.2011.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2013 введено процедуру розпорядження майном боржника.
В серпні 2018 року Головне управління ДФС у Київській області звернулось до господарського суду із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 1636891,43 грн.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.12.2019 призначено у справі розпорядника майна боржника арбітражного керуючого Реверука П.К.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.02.2020 у справі № Б8/129-11 відсторонено арбітражного керуючого Реверука П.К. від виконання повноважень розпорядника майна боржника, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Дейнегіну Вікторію Миколаївну.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 10.02.2020 у справі № Б8/129-11 заяву Головного управління ДФС у Київській області від 15.08.2018 за вх. №15933/18 залишено без задоволення, повністю відхилено кредиторські вимоги Головного управління ДФС у Київській області у розмірі 1636891,43 грн.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДФС у Київській області звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 10.02.2020 в частині невизнання кредиторських вимог у розмірі 1157047,63 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання суду першої інстанції на п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки податковий борг підтверджується постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2012 у справі № 2а-573/12/1070, а його погашення відповідно до норми п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України відбувається до повного погашення, а не протягом 1095 днів з моменту виникнення. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на пп. 101.2.1 п. 101.2 ст. 101 Податкового кодексу України, яким визначено поняття безнадійного податкового боргу, а саме під терміном "безнадійний" розуміється податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.04.2020 відкрито апеляційне провадження у справі № Б8/129-11, розгляд справи призначено на 19.05.2020.
Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Дейнегіна В.М. подала відзив, в якому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 10.02.2020 без змін. Заперечення арбітражного керуючого ґрунтуються на тому, що податкова заборгованість боржника виникла у 2011-2012 роках, ст. 102 Податкового кодексу України встановлений 1095-денний строк для стягнення податкового боргу, з дня спливу якого такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, а орган ДФС втрачає право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу. При цьому, на переконання арбітражного керуючого, судове рішення у адміністративній справі № 2а-573/12/1070, яким був стягнутий податковий борг, не може бути підставою для визнання заявлених грошових вимог у зв`язку з пропуском строків та порядку заявлення таких вимог, оскільки податковий орган не вчиняв жодних дій щодо пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання рішення суду.
Представник ТОВ "Сонар лтд" в судовому засіданні заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, вважає, що оскаржувана ухвала підлягає частковому скасуванню, з огляду на наступне.
Провадження у справах про банкрутство до 21.10.2019 регулювалось Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року № 2343-XII (далі - Закон про банкрутство), а з 21.10.2019 - Кодексом України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законодавчими актами України. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Господарського суду Київської області від 14.09.2011 у справі № Б8/129-11 порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ "Іванківрибсільгосп", відповідно до положень Закону про банкрутство в редакції, чинній до 19.01.2013,  введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 01.07.2013 введено у справі № Б8/129-11 процедуру розпорядження майном боржника.
Офіційну публікацію оголошення про порушення справи про банкрутство ВАТ "Іванківрибсільгосп" здійснено 17.07.2013 року в газеті "Голос України" №130 (5630).
Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Київської області від 17.05.2017 затверджено реєстр вимог кредиторів Відкритого акціонерного товариства "Іванківрибсільгосп"  в сумі 7609760,12 грн до якого включено:
- ОСОБА_1 з грошовими вимогами у розмірі 1768573,00 грн, з яких: 1147,00 грн підлягають задоволенню в першу чергу, 1767426,00 грн - в четверту чергу;
- ОСОБА_2 з грошовими вимогами у розмірі 4051147,00 грн, з яких: 1147,00 грн підлягають задоволенню в першу чергу, 4050000,00 грн - в четверту чергу;
- Товариство з обмеженою відповідальністю "Сонар лтд"  з грошовими вимогами у розмірі 546893,12 грн, з яких: 1187,00 грн підлягають задоволенню в першу чергу, 545706,12 грн - в четверту чергу;
- Приватного підприємства "Кона"  з грошовими вимогами у розмірі 1243147,00 грн, з яких: 1147,00 грн підлягають задоволенню в першу чергу, 1242000,00 грн - в четверту чергу.
Постановою Господарського суду Київської області від 11.04.2018 припинено процедуру розпорядження майном боржника та повноваження розпорядника майна; визнано ВАТ "Іванківрибсільгосп" банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Тарасенка Т.П. та вирішено інші процедурні питання у справі. 
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 скасовано ухвалу Господарського суду Київської області від 17.05.2017 в частині визнання кредитором боржника ОСОБА_2 , відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ВАТ "Іванківрибсільгосп", залишено без змін ухвалу Господарського суду Київської області від 17.05.2017 в частині визнання кредиторами боржника ТОВ "Сонар лтд" та ПП "Кона".
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 скасовано постанову Господарського суду Київської області від 11.04.2018, а справу №Б8/129-11 передано до суду на стадію розпорядження майном боржника.
15 серпня 2018 року Головне управління ДФС у Київській області звернулось до господарського суду із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 1636891,43 грн.
Згідно заяви податкового органу, грошові вимоги до боржника виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № 0001341500 від 22.03.2011 на загальну суму 1157047,63 грн (орендна плата з юридичних осіб, за основним платежем в сумі 925638,10 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 231409,53 грн), податкового повідомлення-рішення № 0002291500 від 01.11.2012 на загальну суму 535592,11 грн (орендна плата з юридичних осіб, за основним платежем в сумі 476080,99 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 59511,12 грн). За розрахунком Головного управління ДФС у Київській області загальна сума грошових вимог до боржника складає 1636891,43 грн з урахуванням наявної переплати в сумі 55748,31 грн.
Суд першої інстанції, відмовляючи у визнанні заявлених грошових вимог виходив з того, що зобов`язання боржника за податковим повідомленням-рішенням від 01.11.2012 №0002291500 на загальну суму 535592,11 грн виникло після порушення справи про банкрутства боржника, а тому є поточними та відповідно до ч. 14 ст. 39 та ст. 60 КУзПБ повинні заявлятися кредитором та розглядатись судом у ліквідаційні процедурі. Зобов`язання боржника за податковим повідомленням-рішенням від 22.03.2011 №0001341500 на загальну суму 1157047,63 грн виникли до відкриття (порушення) провадження у справі про банкрутства боржника, а тому з урахуванням ч. 4 ст. 45 КУзПБ є конкурсними та підлягають розгляду. Відхиливши грошові вимоги в сумі 1157047,63 грн місцевий господарський суд зазначив, що конкурсні кредитори мають заявити свої грошові вимоги до боржника з 17.07.2013, проте кредитор звернувся до суду із заявою майже через п`ять років та зі спливом 1095-денного строку, встановленого ч. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України. За висновком місцевого господарського суду (із посиланням на  правову позицію, що викладена у постанові Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 925/1242/15) сплив 1095-денного строку стягнення зазначеного боргу, має наслідком визнання цього боргу безнадійним та списання в обов`язковому порядку та виключає можливість визнання таких вимог у процедурі банкрутства як грошових вимог кредитора.
Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції помилковими та такими, що зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
За визначенням статті 1 Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013) грошове зобов`язання - зобов`язання боржника  заплатити кредитору певну  грошову  суму  відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством  України.  До  складу грошових зобов`язань боржника не  зараховуються  недоїмка  (пеня  та  штраф),  визначена на дату подання заяви до господарського суду,  а також  зобов`язання,  які виникли  внаслідок  заподіяння  шкоди  життю  і здоров`ю громадян, зобов`язання з виплати авторської винагороди, зобов`язання перед засновниками (учасниками) боржника - юридичної особи, що виникли з такої участі, зобов`язання боржника - фізичної особи - підприємця, що  виникли  безпосередньо  у  фізичної  особи  на  підставах,  не пов`язаних   із   здійсненням   таким   боржником  підприємницької діяльності.  Склад  і  розмір  грошових  зобов`язань, в тому числі розмір заборгованості за передані товари, виконані роботи і надані послуги,  сума  кредитів з урахуванням процентів, які зобов`язаний сплатити  боржник, визначаються на день подачі в господарський суд заяви  про  порушення  провадження  у справі про банкрутство, якщо інше  не  встановлено  цим  Законом;
кредитор - юридична або фізична особа, яка має у встановленому  порядку  підтверджені   документами   вимоги   щодо грошових  зобов`язань до боржника,  щодо виплати заборгованості із заробітної плати працівникам боржника,  а також  органи  державної податкової служби та інші державні органи, які здійснюють контроль за  правильністю  та  своєчасністю  справляння  єдиного  внеску на загальнообов`язкове  державне  соціальне  страхування,  податків і зборів (обов`язкових платежів). Конкурсні кредитори - кредитори за вимогами  до  боржника,  які  виникли  до  порушення провадження у справі про банкрутство. До конкурсних кредиторів відносяться також кредитори, вимоги яких до боржника виникли внаслідок правонаступництва  за  умови  виникнення  таких вимог до порушення провадження у справі про банкрутство. Поточні кредитори - кредитори  за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження  у  справі про банкрутство.
відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013), мораторій  на  задоволення  вимог   кредиторів   вводиться одночасно  з порушенням провадження у справі про банкрутство,  про що зазначається в ухвалі господарського суду. 
Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: 
забороняється стягнення на підставі виконавчих документів  та інших  документів,  за  якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; 
не нараховуються неустойка (штраф,  пеня),  не застосовуються інші  санкції  за  невиконання  чи  неналежне  виконання  грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати  єдиного  внеску  на загальнообов`язкове  державне  соціальне  страхування,  податків і зборів   (обов`язкових   платежів).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 14 Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013) конкурсні  кредитори  за  вимогами,  які  виникли  до  дня порушення провадження у справі про банкрутство,  протягом тридцяти днів від дня опублікування в офіційному  друкованому  органі оголошення про порушення  провадження у справі про банкрутство зобов`язані   подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують. 
Вимоги конкурсних кредиторів, що заявлені після закінчення строку,  встановленого для їх подання,  або не заявлені взагалі, - не розглядаються і вважаються погашеними, про що господарський суд зазначає в ухвалі, якою затверджує реєстр вимог кредиторів. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013) з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: вимоги за  зобов`язаннями боржника,  визнаного банкрутом,  що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури.
Таким чином, на нормами Закону про банкрутство в редакції до 19.01.2013 конкурсні вимоги мають бути заявлені у 30-ти денний строк з дня публікації оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство, а поточні - після визнання боржника банкрутом. При цьому, конкурсні вимоги, що заявлені з порушенням строку - не розглядаються і вважаються погашеними.
Провадження у даній справі про банкрутство порушено ухвалою від 14.09.2011, про що здійснено публікацію 17.07.2013.
Постановою Господарського суду Київської області від 11.04.2018 припинено процедуру розпорядження майном боржника, визнано ВАТ "Іванківрибсільгосп" банкрутом та відкрито його ліквідаційну процедуру.
Пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство від 14.05.1992 в редакції від 22.12.2011 (набрала чинності з 19.01.2013) встановлено, що положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Тобто, розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до  раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідаційної процедури - за його новою редакцією.
Головне управління ДФС у Київській області звернулось до господарського суду із заявою про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 1636891,43 грн. 15 серпня 2018 року - у ліквідаційній процедурі.
В подальшому постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.09.2019 скасовано постанову Господарського суду Київської області від 11.04.2018, а справу №Б8/129-11 передано до суду на стадію розпорядження майном боржника.
Тобто, в даному випадку, до розгляду грошових вимог податкового органу мали б бути застосовані положення Закону про банкрутство в редакції Закону, чинній до 19.01.2013.
Разом з тим, з 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства, відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого втратив чинність Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
Відтак заяву Головного управління ДФС у Київській області належить розглянути відповідно до положень чинного законодавства - Кодексу України з процедур банкрутства. 
Статтею 1 КУзПБ визначено:
грошове зобов`язання - зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів). До складу грошових зобов`язань боржника, у тому числі зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), не включаються неустойка (штраф, пеня) та інші фінансові санкції, визначені на дату подання заяви до господарського суду. Склад і розмір грошових зобов`язань визначаються на день подання до господарського суду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство, якщо інше не встановлено цим Кодексом;
кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.
Відповідно до ч. 1 ст. 45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно з ч. 4 ст. 45 КУзПБ для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.
Відповідно до ч. 6 ст. 45 КУзПБ заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.
Таким чином, норми чинного законодавства не мають присічного строку для заявлення конкурсними кредиторами своїх вимог до боржника, їх розгляд проводиться судом в порядку черговості їх надходження до суду.
В той же час, ч. 3 ст. 59 КУзПБ встановлено, що з метою виявлення кредиторів з вимогами за зобов`язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, господарський суд здійснює офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури на офіційному веб-порталі судової влади України.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 КУзПБ у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, поточні грошові вимоги підлягають розгляду господарським судом лише в ліквідаційній процедурі.
Як було встановлено вище та вірно встановлено судом першої інстанції, заявлені податковим органом грошові вимоги в сумі 1157047,63 грн є конкурсними (виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № 0001341500 від 22.03.2011 до дня порушення провадження у даній справі) та поточними в сумі 535592,11 грн (виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № 0002291500 від 01.11.2012).
Провадження у даній справі станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали та апеляційного розгляду перебувало на стадії розпорядження майном боржника, а відтак поточні грошові вимоги мають бути заявлені та розглянуті господарським судом лише після визнання боржника банкрутом та введення у справі ліквідаційної процедури, у зв`язку з чим поточні грошові вимоги Головного управління ДФС у Київській області в сумі 535592,11 грн належить залишити без розгляду як такі, що заявлені передчасно.
В той же час, суд першої інстанції, встановивши поточний характер заявлених податковим органом грошових вимог, які виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № 0002291500 від 01.11.2012, безпідставно відмовив у їх визнанні без відповідного нормативно-правового обґрунтування, порушивши таким чином як норми матеріального так і норми процесуального права щодо обґрунтованості судового рішення, встановлені у статті 236 ГПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДФС у Київській області звернулось із заявою з грошовими вимогами до боржника 15.08.2018, тобто з порушенням строку, встановленого ч. 1 ст. 14 Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013) та ч. 1 ст. 45 КУзПБ.
При цьому, податкове зобов`язання боржника за податковим повідомленням-рішенням від 22.03.2011 №0001341500 на загальну суму 1157047,63 грн виникло до дня порушення провадження у справі про банкрутство, тобто вимоги є конкурсними, а саме податкове зобов`язання набуло статусу податкового боргу, оскільки не було погашено боржником.
Пункт 101.1 ст. 101 Податкового кодексу України визначає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.
Як зазначено в п. 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута (пп. 101.2.1.); податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом (пп. 101.2.3.).
Контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу (п. 101.5 ст. 101 Податкового кодексу України).
Пунктом 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України визначено строк давності - 1095 календарних днів протягом якого контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків. 
Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
В той же час п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.
Згідно заяви та апеляційної скарги Головного управління ДФС у Київській області грошові вимоги обґрунтовані наявністю у боржника податкового боргу на суму 1157047,63 грн, що виник на підставі податкового повідомлення-рішення від 22.03.2011 №0001341500, а саме:
-          орендна плата з юридичних осіб, за основним платежем в сумі 925638,10 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 231409,53 грн.
Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14.12.2012 у справі № 2а-5739/12/1070 за позовом Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області Державної податкової служби до Відкритого акціонерного товариства "Іванківрибсільгос" стягнуто з боржника на користь місцевого бюджету податковий борг по орендній платі за земельні ділянки державної та комунальної власності в сумі 1101299,32 грн.
При цьому, судовим рішенням у адміністративній справі № 2а-5739/12/1070 встановлено, що:
-          постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2012, в задоволенні адміністративного позову було відмовлено та встановлено, що податкове повідомлення-рішення № 0001341500 від 22.03.2011 було прийнято Іванківською МДПІ Київської області правомірно;
-          податкове повідомлення-рішення Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області № 0001341500 від 22.03.2011 року прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому зазначене в ньому зобов`язання вважається узгодженим та підлягає сплаті; 
-          згідно облікової картки відповідача переплата становить 55748,31 грн;
-          податковий борг відповідача перед бюджетом становить 1101299,32 грн.    (1157147,63 грн - 55748,31 грн).
Відповідно до ч. 4 ст. 76 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи, положення п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України, вжиття податковим органом заходів по стягненню податкового боргу в судовому порядку протягом 1095 календарних днів, а також введення у даній справі мораторію на задоволення вимог кредиторів, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для визнання заявлених грошових вимог, що виникли на підставі податкового повідомлення-рішення № 0001341500 від 22.03.2011, та відхилення заперечень розпорядника майна боржника про погашення такого податкового боргу зі спливом строку давності відповідно до п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України.
Відтак, місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про відхилення вказаних грошових вимог з огляду на пропуск строку давності, установлений Податковим кодексом України, не застосувавши до спірних правовідносин норми п. 102.4 ст. 102 Податкового кодексу України.
Відповідно до ст. 64 КУзПБ кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому: у першу чергу задовольняються витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів); у шосту чергу задовольняються інші вимоги.
Відповідно до п. 131.2. ст. 131 Податкового кодексу України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Податковий борг в сумі 1157047,63 грн складається з основного платежу в сумі 925638,10 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 231409,53 грн, згідно облікової картки відповідача переплата становить 55748,31 грн.
При поданні заяви про визнання грошових вимог від 15.08.2018 сплачено судовий збір в сумі 3524,00 грн.
Таким чином, до визнання підлягають грошові вимоги: 3524,00 грн (судовий збір) - вимоги першої черги задоволення, 869889,79 грн (основний борг з орендної плати з юридичних осіб, 925638,10 грн - 55748,31 грн) - вимоги третьої черги задоволення, 231409,53 грн (неустойка) - вимоги шостої черги задоволення.
При цьому відповідно до ч. 4 ст. 45 КУзПБ вказані вище заявлені грошові вимоги є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів, поза як заявлені після спливу строку, встановленого законодавством про банкрутство.
Колегія суддів вважає помилковим посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду від 31.10.2019 у справі № 925/1242/15, оскільки у вказаній справі спірні правовідносини стосуються виникнення податкової заборгованості відповідно до поданої боржником податкової декларації (самостійно визначеного податкового зобов`язання) або за умов визначення контролюючим органом такого податкового зобов`язання та за відсутності судового рішення про стягнення спірних сум податкового боргу юрисдикційними органами.
В даному ж випадку, податковий орган вжив заходи по стягненню податного боргу в судовому порядку в межах спеціальних строків давності, визначених податковим законодавством, а відтак такий податковий борг має бути погашений боржником в повному обсязі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи, що має наслідком її задоволення, оскаржувану ухвалу належить скасувати, а заяву Головного управління ДФС у Київській області задовольнити частково.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Підставами згідно з частиною 1 статті 277 ГПК України для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (абз. 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України).
Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5286,00 грн в суді апеляційної інстанції покладаються на боржника  у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 45, 64 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 129, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області задовольнити.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 10.02.2020 у справі №  Б8/129-11 скасувати.
3. Прийняти нове рішення.
Заяву Головного управління ДФС у Київській області про визнання кредиторських вимог задовольнити  частково.
Визнати грошові вимоги Головного управління ДФС у Київській області в сумі 1104823,32 грн, з яких: 3524,00 грн - вимоги першої черги задоволення, 869889,79 грн - вимоги третьої черги задоволення, 231409,53 грн - вимоги шостої черги задоволення.
Грошові вимоги Головного управління ДФС у Київській області в сумі 55748,31 грн відхилити.
Встановити, що грошові вимоги Головного управління ДФС у Київській області є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.
Заяву Головного управління ДФС у Київській області в частині грошових вимог в сумі 535592,11 грн залишити без розгляду.
4. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Іванківрибсільгосп" (ідентифікаційний код 00476671; 07200, Київська обл., Іванківський район, селище міського типу Іванків, вулиця Рибокомбінат, 1) на користь Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39393260; 03151, місто Київ, вул. Народного ополчення, 5-А) 5286,00 грн судових витрат по сплаті судового збору. 
5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 21.05.2020. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Сотніков 

Судді                                                                                О.М. Остапенко

                                                                                Б.М. Грек