ПОСТАНОВА
Іменем України

25 березня 2020 року 
Київ

справа №815/688/18
адміністративне провадження №К/9901/67921/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №815/688/18
за позовом  ОСОБА_1  до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа Другий Малиновський районний відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Коваля М.П., суддів: Димерлія О.О., Кравченка К.В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
1. У лютому 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - відповідач), третя особа Другий Малиновський районний відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, у якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 29 червня 2017 року.
2. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що заступник начальника Овідіопольського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управіління юстиції в Одеській області Захарова Брігіта Юріївна 29 червня 2017 року прийняла постанову про стягнення виконавчого збору, у зв`язку із закінченням виконавчого провадження №52333130 про звернення стягнення на земельну ділянку що належить ОСОБА_1 на користь стягувача - «ОТП Факторинг Україна», згідно постанови ДВС від 29 червня 2017 року про повернення виконавчого напису нотаріуса № 3 виданого 03 січня 2009 року на користь ЗАТ «ОТП Банк», на підставі пункту 4     статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
2.1. Позивач зазначила, що вказана постанова до її відома доведена не була, а пункт 4 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, на який відповідач посилається у оскаржуваній постанові, містить підстави повернення стягувачу виконавчого документу, а не підстави стягненя виконавчого збору. Позивач зазначила, що з боржника ОСОБА_1 кошти - не стягувалися, земельна ділянка, зазначена у виконавчому написі нотаріуса стягувачу не передана, а тому підстав для стягнення виконавчого збору немає. Разом з тим, на думку позивача, оскаржувана постанова порушує її право на вільне володіння належним їй майном, а застосування примусового стягнення може мати негативні наслідки для неї.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.
3.1. Визнано протиправною та скасовано постанову Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення виконавчого збору від 29 червня 2017 року ВП №52333130. 
4. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у встановлений судом строк не надано та не зазначено жодних доказів на підтвердження правомірності прийняття постанови Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення виконавчого збору від 29 червня 2017 року у ВП №52333130 та жодних доказів того, що Овідіопольский районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області приймаючи оскаржуване рішення діяв у межах компетенції, на підставі та у спосіб передбачений законом.
5. Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, заступник начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області подав апеляційну скаргу.
6. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року апеляційну скаргу Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задоволено.
6.1. Рішення Одеського окружного адміністративного суду, яке прийнято 05 квітня 2018 року скасовано. 
6.2. Прийнято у справі нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1  до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа Другий Малиновський районний відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови про стягнення виконавчого збору.
7. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оспорювана постанова про стягнення виконавчого збору від 29 червня 2017 року ВП № 52333130 прийнята державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб встановлений     Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та     Конституцією України, оскільки, авансовий внесок від стягувача не надходив на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби, що є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, та відповідно для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у відповідності до вимог частини 3     статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
8. 14 грудня 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 про скасування постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, у якій скаржник просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
9. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що при відкритті виконавчого провадження державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII. У міру фактичного стягнення коштів чи майна, з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми. У разі повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з надходженням від нього відповідної зави, державний виконавець має право не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа винести постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі, встановленому частиною 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, якщо такий виконавчий збір не стягнуто в ході примусового виконання виконавчого документа. При цьому, застосування приписів частин 1 і 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII є обов`язковим, адже інші норми цього     Закону не визначають порядку сплати та розміру виконавчого збору. Вважає, що для стягнення виконавчого збору частини 2 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII встановлює обов`язкове досягнення певного результату, а саме фактичного стягнення коштів або майна боржника. 
10. 14 грудня 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Желтобрюх І.Л., суддів Білоус О.В., Стрелець Т.Г.
11. Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2019 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
12. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 червня 2019 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року №796/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Желтобрюх І.Л. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк     А.Г., Соколов В.М.
13. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від  23 березня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Позиція інших учасників справи 
14. Від відповідача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Установлені судами фактичні обставини справи
15. Постановою заступника начальника Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Захаровою Б. Ю. від 29 червня 2017 року у ВП №52333130 постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 114435,90грн. 
16. З вказаної постанови про стягнення виконавчого збору від 29 червня 2017 року слідує, що постановою від 22 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП№52333130 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу №3 від 03 січня 2009 року про звернення стягнення на земельну ділянку (площею 0,119 га), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , за рахунок реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги стягувача у розмірі 1144359,03 грн. 
17. Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування
18. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
20. Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
21. Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
22. Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404-VIII     виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.                    
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
23. Згідно пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
24. Частиною другою цієї ж статті встановлено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
25. Згідно пункту 4 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене     статтею 43     цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.
26. Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою     статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої     статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
27. За приписами пунктів 1-6 частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII          встановлено, що виконавчий збір не стягується:
1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;
2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;
3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";
4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього          Закону;
5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;
6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
28.   Також, частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-VIІІ передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої  статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
29. Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
30. 08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду справ» (далі - Закон № 460-IX).
31. Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
32. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
33. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила     статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.                                        
34. Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).
35. Судом апеляційної інстанції встановлено, що 22 вересня 2016 року до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшла заява від ПАТ «ОТП Банк» про відкриття провадження за виконавчим написом №3 виданий 03 січня 2009 року Приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу про звернення стягнення на земельну ділянку (площею 0.119 га), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 . За рахунок реалізації нерухомого майна задовольнити вимоги стягувана у розмірі 1 144 359,03 грн.
36. Зі змісту виконавчого напису №3 слідує, що ним звернуто стягнення на іпотечне майно боржника, а саме: земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , номер земельної ділянки - 5123781500:02:002:0750 цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка набута у власність згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М. 26 червня 2008 року № 1763, зареєстрованого в Державномуреєстрі правочинів приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Юрасовою А.М. 26 червня 2008 року № 2985490, ОСОБА_1 . Зазначене майно було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору №PML-507/049/2008 від 26червня 2008 року у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 .
37. 22 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Овідіопольського РВДВС ГТУЮ в Одеській області Єруслановою Б.Ю., на підставі статтей 17,     18,     19,     20,     25 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП52333130 за виконавчим написом №3 від 03 січня 2009 року Приватного нотаріуса Одеської нотаріального округу.
38. Згідно виконавчого документу та поданої заяви стягувачем є ПАТ «ОТП Банк». При реєстрації виконавчого документу та формуванні постанови про відкриття виконавчого провадження допущено помилку, а саме в графі «стягувач» зазначено ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що не відповідає виконавчому документу.
39. 22 листопада 2016 року винесено постанову про виправлення помилки процесуальному документі, якою внесено виправлення до постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 року, а саме: виправити стягувана з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ПАТ «ОТП Банк». Постанова надіслана сторонам виконавчого провадження.
40. З матеріалів справи слідує, що постанова про відкриття виконавчого провадження боржником ОСОБА_1 оскаржувалась, але в задоволені її позову було відмовлено, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.
41. В ході примусового виконання виконавчого провадження листом від 28 листопада 2016 року стягувачу ПАТ «ОТП Банк» було запропоновано на підставі ст.     42, 43 Закону України «Про виконавче провадження» проавансувати витрати на виготовлення експертної оцінки та попереджено про повернення виконавчого документу без виконання у разі не авансування витрат, згідно  статей 37 пункту 4 Закону України «Про виконавче провадження». При перевірці депозитного рахунку відділом державної виконавчої служби було встановлено, що авансовий внесок від стягувана не поступав.
42. 29 червня 2017 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно пункту 4 статті 37 Закону № 1404-VIII.
43. 29 червня 2017 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 10 відсотків від суми стягнення за виконавчим документом, що складає 114435,90 грн.
44. 15 серпня 2017 року за вищевказаною постановою відкрито виконавче провадження №543388983. Постанова про відкриття виконавчого провадження за постановою про стягнення виконавчого збору надіслано боржнику відповідно до вимог статті 28 Закону № 1404-VIII рекомендованим листом з зворотнім повідомленням про що є квитанція про відправку рекомендованого листа та зворотне повідомлення про отримання постанови про відкриття виконавчого провадження.
45. 24 січня 2018 року винесено постанову про арешт майна боржника згідно     статті 56 Закону № 1404-VIII.
46. 30 січня 2018 року винесено постанову про передачу виконавчого провадження на виконання до Другого Малиновського районного відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, згідно частини 4     статті 25 Закону України «Про виконавче провадження».
47. З огляду на це, спірні правовідносини в даній справі виникли у зв`язку із стягненням з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 114435,90 грн. відповідно до постанови від 29 червня 2017 року ВП№52333130 в межах виконавчого провадження. Підставою стягнення виконавчого збору є не виконання стягувачем - ПАТ «ОТП Банк» авансування витрат, згідно статті 37 частини 1 пункту 4 Закону № 1404-VIII.
48. Аналізуючи норми вищенаведеного законодавства з примусового виконання судових рішень, Верховний Суд робить висновок, що примусове виконання судового рішення розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Під час вчинення виконавчих дій виконавцев у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначається про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартість майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.  
49. Частинами першою та другою статті 27 Закону № 1404-VIII встановлюють загальні правила стягнення виконавчого збору виконавцем. Разом з тим, ця стаття передбачає винятковий перелік підстав, коли виконавчий збір не стягується. 
50. Зокрема, пункт 4 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене     статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.
51.   Згідно з частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою     статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
52. З огляд на зазначене, колегія судді Верховного суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що частина третя статті 40 зазначеного Закону є спеціальною нормою, яка регулює окремі випадки стягнення виконавчого збору, а тому загальні правила встановлені частинами першою та другою статті 27 зазначеного Закону     - не можуть застосовуватися.
53. Отже, державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору, зокрема, якщо у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом  4 частини першої статті 39 цього Закону не було стягнуто з боржника виконавчий збір, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
54. Подібний висновок вже був висловлений у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16, від 26 липня 2018 року у справі №818/667/17, від 18 жовтня 2018 року № 442/2670/17, від 11 вересня 2019 року № 815/3961/17 і Суд не знаходить підстав для відступу від нього.
55. За таких обставин, Верховний Суд вважає вірним висновок суду апеляційної інстанції, що оспорювана постанова про стягнення виконавчого збору від 29 червня 2017 року ВП № 52333130 прийнята державним виконавцем в межах повноважень та у спосіб встановлений Законом №1404-VIII та Конституцією України, оскільки, авансовий внесок від стягувача не надходив на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби, що є підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, та відповідно для винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у відповідності до вимог частини 3 статті 40 Закону №1404-VIII.
56. За таких обставин, Верховний Суд вважає, що рішення суду апеляційної інстанції у цій справі постановлено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні.
57. Оцінюючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що ці доводи були перевірені та проаналізовані суд апеляційної інстанції під час розгляду та ухвалення оскаржуваного судового рішення, та їм була надана належна правова оцінка, жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведено.
58. Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, тобто об`єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
59. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
60.     Згідно з пунктом 1 частини 1     статті 349 КАС України     суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
61.   Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
62.    На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допустив порушень процесуального     закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженого рішення суду апеляційної інстанції відсутні.
63.   Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
64.   Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
65. З огляду на результат касаційного розгляду, витрати понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються. 
Керуючись статтями     341,     345,     349,     350,     355,     356,     359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2.  Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2018 року у справі № 815/688/18 залишити без змін.          
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду