Дата документу 10.06.2020 Справа № 320/7669/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 320/7669/16                                            Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/1431/20 Дараган Л.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,
В С Т А Н О В И В:
               У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з 25 квітня 2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем по справі.
       Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
               Вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично між ними припинені з липня 2016 року.
               Подальше сумісне життя і збереження сім`ї вважає неможливим.
               Спору про розподіл майна, що є їх спільною сумісною власністю між ними не виникає.
               Зазначає, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утримання. Всі обов`язки щодо утримання та виховання дитини вона несе самостійно.
               Відповідач ухиляється від обов`язку утримання дитини, в добровільному порядку матеріальної допомоги на надає.
               Відповідач інших неповнолітніх дітей не має, стягнення за виконавчими документами не проводиться. 
               Вважає, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати свого сина.
               Посилаючись на зазначені обставини просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 25 квітня 2014 року у ВДРАЦС по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського МУЮ у Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний актовий запис № 235; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати по справі.
               Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2017 року позов задоволено.
               Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 25 квітня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 235 розірвано.
               Прізвище сторін після розірвання шлюбу залишено без змін.
               Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 листопада 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
               Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору і розмірі 551 грн. 20 коп.
               Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.
               У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що справа розглянута без його участі. Заява про визнання ним позову була написана внаслідок допущеної помилки стосовно суті позовних вимог позивача, з якими він ознайомлений не був, оскільки копію позовної заяви не отримував. З рішенням суду про розірвання шлюбу згоден. Не згоден з розміром стягуваних з нього аліментів. Не заперечує про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини. Судом не враховані його стан здоров`я та матеріальне становище. Просить скасувати рішення суду в частині стягнення аліментів в розмірі 1/2 частині усіх видів заробітку та стягнути з нього аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку.
На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив у якому зазначила, що надаючи суду першої інстанції заяву про слухання справи без участі відповідача та визнаючи позов, він розраховував на потенційну можливість утримання дитини шляхом виплати аліментів саме в такому розмірі, як зазначено у позові. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 25 квітня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_3 від даного шлюбу народилася дитина – ОСОБА_3 . З липня 2016 року сторони не проживають однією сім`єю, дитина мешкає разом з матір`ю.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт, що спільне проживання сторін не відповідає ані їх інтересам, ані інтересам дитини. Окрім того, суд першої інстанції вважав доведеними факти, щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Колегія суддів відхиляє довід відповідача, викладений в апеляційній скарзі, щодо відсутності у нього постійного заробітку та неможливості сплати ним аліментів у розмірі 1/2 від всіх видів заробітків, оскільки, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Отже ОСОБА_1 самостійно, на власний розсуд обирає роботу та погоджується на заробітну плату певного розміру, а отже вважає її достатньою задля забезпечення себе та своєї дитини.
Окрім того, колегія суддів відхиляє довід скаржника щодо його незгоди з позовними вимогами ОСОБА_2 всупереч підписаної ним заяви про визнання позову, оскільки факт його необізнаності щодо позовних вимог не є доведеним належними та допустимими доказами, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Своїм підписом в заяві від 16 січня 2017 року відповідач попросив задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 без будь-яких зауважень, а отже підстави для скасування законного рішення суду першої інстанції у колегії суддів відсутні.
Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 січня 2017 рокупо цій справі залишити без змін.
        Дата складання повної постанови 15 червня 2020 року.
                Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко