ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2020 року
м. Київ
справа № 750/7450/18
провадження № 51-3697км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря 
судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 – адвоката ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 04 березня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від   06 грудня 2019 року, постановлені у кримінальному провадженні за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості, в силу статті 89 Кримінального кодексу України (далі – КК), 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду міста Чернігова від 04 березня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 02 травня 2018 року о 21 год 00 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у ході сварки, яка виникла з мотивів раптово виниклих неприязних стосунків, біля вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 , умисно завдав потерпілому ОСОБА_8 три удари ножем у ділянку тулуба, чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року вирок місцевого суду залишено без зміни. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційні скарзі захисник не погоджується з судовими рішеннями, просить їх змінити з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок суворості. Так, ОСОБА_7 просить виключити із судових рішень обставину, що обтяжує ОСОБА_6 покарання – вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, зарахувати обставинами, що пом`якшують покарання – з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину та звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК.  
Крім того, захисник вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, стверджує, що її підзахисний діяв у стані сильного душевного хвилювання, викликаного протиправними діями потерпілого, що підтверджується, на думку скаржника, висновком судово-психіатричного експерта від 22 травня 2018 року № 287, а тому його дії слід кваліфікувати за статтею 123 КК.
Вищевикладених порушень апеляційний суд не усунув, а тому ухвала цього суду вимогам статті 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) не відповідає.
Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження не надходило. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор заперечувала проти задоволення касаційної скарги, стверджувала про законність та обґрунтованість судових рішень.
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.   
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та  процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не  було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не  погіршується становище засудженого, виправданого чи особи, стосовно якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного чи  виховного характеру. 
Згідно з частиною 1 статті 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
При перевірці кримінального провадження судом касаційної інстанції установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК, та кваліфікацію його дій за цією нормою кримінального закону судами зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях відповідно до статей 372, 374, 404 КПК наведено докладні мотиви.
Так, в основу судових рішень було обґрунтовано покладено показання: потерпілого ОСОБА_8 ; свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . 
Крім того, судами враховані і показання засудженого ОСОБА_6 , який зазначив, що вони розпивали з потерпілим спиртні напої, однак він не пам`ятає, що наносив удари ОСОБА_8 , так як був знервований та перебував у стані сильного душевного хвилювання, викликаному протиправними діями потерпілого, але не заперечує, що саме він міг нанести удари ОСОБА_8 .  
Рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 121 КК, підтверджується також дослідженими та належним чином оціненими в суді першої інстанції письмовими доказами, зокрема: повідомленням з Чернігівської міської лікарні №3 про госпіталізацію ОСОБА_8 до хірургічного відділення з діагнозом: проникаючі колото-різані ножові поранення грудної клітини та черевної порожнини з ушкодженням правої долі печінки, брижейки тонкого кишківника та сальника. Внутрішньо очагова кровотеча; протоколом огляду місця події від 03 травня 2018 року; висновком експерта від 06 червня 2018 року №51(б);  протоколом огляду місця події від 03 травня 2018 року; протоколом проведення слідчого експерименту від 16 червня 2018 року; висновком експерта від 15 травня 2018 року №310; висновком експерта від 18 липня 2018 року №64-МК; протоколом про результати проведення аудіо-, відео контролю особи від 10 травня 2018 року.
Саме з урахуванням цих доказів судами було зроблено правильний висновок, що вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК, підтверджена сукупністю переконливих, чітких, неспростованих і узгоджених між собою доказів. 
Що ж стосується твердження захисника про перебування ОСОБА_6 під час вчинення протиправних дій у стані сильного душевного хвилювання, то воно не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 123 КК України, характеризується особливим емоційним станом суб`єкта - його сильним душевним хвилюванням, а умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому виникає раптово і реалізується негайно.
Стан сильного душевного хвилювання являє собою короткочасну інтенсивну емоцію, яка домінує в свідомості людини, котра значною мірою (хоч і не повністю) втрачає контроль над своїми діями і здатність керувати ними.
Цей стан полягає в домінуванні у свідомості особи сильної емоції, що знижує контроль особи над вчинком, певним чином гальмує інтелектуальну діяльність, викликає феномен «звуження» свідомості. 
 
Поведінка особи при сильному душевному хвилюванні регулюється не заздалегідь обміркованою метою, а тим почуттям, що повністю захоплює особистість і викликає імпульсивні, підсвідомі дії.
Характерною рисою афектованого наміру є те, що він виникає під безперервним, дедалі зростаючим до критичної межі хвилювання тиском емоцій, й у цьому сенсі він (намір) набуває змушеного характеру. Своєрідно змінюючи свідомість і переломлюючи волю винної особи, стан афекту «спонукає» її розв`язувати проблему і конфліктну ситуацію.
Отже, таке заподіяння тяжких тілесних ушкоджень не може бути заздалегідь задуманим. У зв`язку з цим будь-які підготовчі дії до нанесення тяжких тілесних ушкоджень виключають застосування статті 123 КК.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий намагався двічі увійти до квартири ОСОБА_6 під приводом пошуку, начебто, зниклого мідного металобрухту. Проте першого разу засуджений його виштовхнув та зачинив двері, потім пішов на кухню, перебуваючи в якій знову почув стук у двері та крики ОСОБА_8 , відчинив вдруге двері своєї квартири і наніс потерпілому ножові поранення.     
Обставини, які були встановлені судами, не свідчать про те, що намір на заподіяння тілесних ушкоджень у ОСОБА_6 виник раптово і негайно був реалізований (тобто між виникненням і реалізацією умислу не було розриву у часі). Дії засудженого носили спланований характер, такий, що відповідав заздалегідь поставленій меті.  
 
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.
 
Як убачається з судових рішень, призначаючи покарання, суд врахував:
- ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до статті 12 КК, є тяжкимта характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення;
- обтяжуючі покарання обставини - вчинення  злочину в стані алкогольного сп`яніння;
- відсутність пом`якшуючих покарання обставин.
Водночас суд врахував дані про особу   ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, судимість у порядку статті 89 КК погашена, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, однак звертався за медичною допомогою до психіатра 27 квітня 2006 року та проходив лікування в умовах стаціонару з 05 по 29 травня 2006 року з приводу розладів поведінки. На час розгляду кримінального провадження під наглядом лікаря-психіатра не перебував. За результатами досудової доповіді орган пробації визначив середній ризик вчинення ОСОБА_6 повторного правопорушення та середній ризик небезпечності для суспільства.
Саме з урахуванням зазначених обставин у їх сукупності суд дійшов висновку, що виправлення і перевиховання засудженогонеможливі без ізоляції від суспільства, тому призначив покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 1 статті 121 КК. При цьому суд зазначив, що саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нового злочину.
Колегія суддів, погоджується з висновком судів про наявність такої обставини, що обтяжує покарання засудженому, як вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки сам факт алкогольного сп`яніння ніким не оспорювався,  а спільне з потерпілим розпивання спиртного та мотивація дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого не можуть бути підставою для виключення вказаної обставини з обвинувачення.  
Крім того, судами обґрунтовано не встановлено щирого каяття ОСОБА_6 , оскільки засуджений визнав свою провину лише частково та стверджував, що діяв у стані сильного душевного хвилювання, що спростовується висновком судово психіатричної експертизи.
Під час дослідження матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення, не вбачається.З огляду на викладене доводи захисника є необґрунтованими, тому в задоволенні його касаційної скарги необхідно відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
Вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 04 березня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3