Ухвала
19 березня 2020 року
м. Київ
справа № 171/2234/17
провадження № 61-3853ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., 
Шиповича В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області 
від 26 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у надурочний час, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» (далі - ДПТНЗ «Апостолівський ЦППРК») та просив стягнути невиплачену заробітну плату за переробіток у надурочний час з 12 травня 2005 року по день ухвалення остаточного рішення у розмірі 363 226 грн 50 коп. та стягнути на його користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 20 тис. грн.
Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області 
від 26 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до 
ДПТНЗ «Апостолівський ЦППРК» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у надурочний час, відшкодування моральної шкоди відмовлено.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2018 року залишено без змін.
28 лютого 2020 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку 
ОСОБА_1 подано касаційну скаргу (надійшла 02 березня 2020 року), 
на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області 
від 26 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 18 квітня 2019 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі, яка підлягає віднесенню до категорії малозначних, а судові рішення у такій категорії справ не підлягають касаційному оскарженню.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року 
№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на               01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102 грн. 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.
У вказаній справі ціна позову становить 383 226 грн 50 коп., яка станом 
на 1 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 250 = 525 500 грн).
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Крім того, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін 
і суспільства та незмінну судову практику у цій категорії справ.
На думку заявника, справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має суспільний інтерес. 
Сама лише незгода особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями не може свідчити про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики або становить значний суспільний інтерес. 
Колегія суддів, враховуючи ціну позову, правовідносини, в яких виник спір між сторонами, оспорювання особою, яка подала касаційну скаргу, встановлених судами фактичних обставин, дійшла висновку, що ця справа не може бути визнана такою, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або такою, що становить суспільний інтерес.
Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному  оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного професійно-технічного навчального закладу «Апостолівський центр підготовки та перепідготовки робітничих кадрів» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у надурочний час, відшкодування моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                    С. Ф. Хопта
 
       Є. В. Синельников
 
       В. В. Шипович