Постанова
Іменем України
20 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 295/3788/15-ц
провадження № 61-7766св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі -ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхове товариство «Гарантія», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2017 року у складі судді Семенцової Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Григорусь Н. Й., Коломієць О. С.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2015 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» (далі - ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія») про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої злочином.
Позов обґрунтований тим, що 30 серпня 2013 року близько 19 години 30 хвилин ОСОБА_2 , рухаючись автомобілем «ВАЗ-2109», номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Перемоги у м. Житомирі, у напрямку вул. Максютова, в районі перехрестя з вул. Каракульною, порушив вимоги пунктів 2.3 "б", 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) та скоїв наїзд на позивача. Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2014 року ОСОБА_2 засуджено за частиною першою статті 286 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років обмеження волі.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) він отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та йому встановлена інвалідність ІІ групи.
Неправомірними діями відповідача йому завдано майнову шкоду, яка складається з витрат, пов`язаних із тривалим лікуванням, придбанням ліків, протезуванням, санаторно-курортним лікування, а також витрат на посилене харчування. Також підлягає стягненню втрачений заробіток за період тимчасової непрацездатності та у зв`язку зі стійкою втратою працездатності.
Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд відшкодувати йому з  ОСОБА_2 шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, понад ліміт відповідальності страховика у розмірі 94 900,75 грн, додаткові витрати, пов`язані з необхідністю санаторно-курортного лікування - 11 040,00 грн, витрати на посилене харчування - 2 240,35 грн, 60 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Стягнути з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» витрати на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з лікуванням у розмірі 15 634,81 грн, витрати на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з неотриманням доходу внаслідок тимчасової непрацездатності - 13 561,44 грн, витрати на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності - 70 803,75 грн, відшкодувати завдану моральну шкоду - 5 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної  інстанції 
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2017 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь  ОСОБА_1 4 587,60 грн на відшкодування майнової шкоди пов`язаної з лікуванням, 70 803,75 грн на відшкодування шкоди, пов`язаною зі стійкою втратою працездатності, 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 80 391,35 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 3 726,75 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої каліцтвом та ушкодженням здоров`я, 10 680,00 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з необхідністю санаторно-курортного лікування, 17 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 65 606,75 грн. 
Стягнуто з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» у дохід держави 1 682,44 грн судового збору.  Стягнуто з  ОСОБА_2  у дохід держави 1 461,60 грн судового збору.  В іншій частині позову відмовлено.
Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції,посилаючись на Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходив з того, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, позивач на підтвердження надав належні та допустимі докази.
Обгрунтованими є вимоги позивача в частині стянення з ОСОБА_2 10 680,00 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з необхідністю санаторно-курортного лікування оскільки йому рекомендоване таке лікування згідно з довідкою Центральної міської лікарні № 2 м. Житомира від 18 листопада 2015 року.
Суди, врахувавши характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень, завданих ДТП та тимчасовою втратою працездатності, дійшли висновку про відшкодування моральної шкоди.
Щодо стягнення з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, суди виходили з того, що цей розмір становить 5 % від 100 000,00 грн - ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, визначеного полісом АВ/4973208 від 16 січня 2013 року.
Позивач не довів належними та допустимими доказами призначення йому лікарем посиленого харчування, тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_2 витрат на посилене харчування у розмірі 2 240,35 грн.
Відмовивши в частині стягнення зі страховика на користь позивача 13 561,44 грн на відшкодування майнової шкоди, пов`язаної з неотриманням доходу внаслідок тимчасової непрацездатності, суди виходили з того, що згідно з довідкою Управління освіти Житомирської міської ради від 15 січня 2014 року на момент ДТП позивач перебував у трудових відносинах із вказаною юридичною особою та був застрахованою особою, а тому втрата заробітку внаслідок ушкодження здоров`я має компенсовуватися за рахунок коштів роботодавця та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а не за рахунок відповідачів.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2017 року ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Богунського районного суду Житомирської області від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року, просило скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення позовних вимог до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
20 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, у задоволенні клопотання про зупинення виконання рішення Богунського районного суду Житомирської області від 24 липня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року відмовлено.
У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
07 травня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Судові рішення оскаржуються лиши в частині вирішення позовних вимог до страхової компанії.
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушеннями норм процесуального права.
Суди застосували до спірних прааовідносин закон, який не підлягає застосуванню, не застосували закон, який підлягаєь застосуванню до спірних правовідносин.
Суди неправильно застосували чинну редакцію Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) замість тієї, яка була чинною на момент укладення договору (полісу) № АВ/4973208 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зміни до вказаного Закону набрали законної сили 04 лютого 2013 року, а договір (поліс) № АВ/4973208 укладений 13 січня 2013 року, термін дії якого з 17 січня 2014 року до 16 січня 2014 року. Суди повиннні були керуватися редакцією Закону, яка була чинною на момент укладення договору страхування.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в редакції від 05 липня 2012 року норми цього Закону не застосовуються до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених до набрання чинності цим Законом.
Суди застосували до спірних правовідносин статтю 1197 ЦК України, яка не підлягає застосуванню.
Для задоволення позовних вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, суд мав встановити, який дохід отримував позивач до ДТП та який дохід ( з урахування виплат з пенсійного стахування) потерпілий отримував після ДТП.
Матеріали справи не містять інформацію щодо доходів позивача, які він отримував від своєї трудової діяльності після встановлення йому ІІ групи інвалідності, та який розмір відшкодування отримував за рахунок загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, на що звертав увагу Апеляційний суд Житомирської області в ухвалі від 27 лютого 2015 року.
Суди, вирішивши питання про відшкодування моральної шкоди, належним чином не обгрунтували її розмір та неправомірно застосували до цих правовідносин положення Закону в редакції на момент ДТП.
Аргументи інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у листопаді 2017 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд переглядає судові рішення лише в частині вирішення позовних вимог до ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія».
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 30 серпня 2013 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ВАЗ-2109», державний номерний знак НОМЕР_1 , під час руху транспортного засобу на вул. Перемоги у м. Житомирі, в напрямку вул. Максютова, в районі перехрестя з вул. Каракульною, порушив пункти 2.3 "б", 12.3, 18.1 ПДР, не надав дорогу пішоходу ОСОБА_1 , який перетинав проїзну частину дороги на нерегульованому пішохідному переході, та здійснив наїзд на останнього.
Внаслідок ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді саден у ділянці лівого ліктьового суглобу, закритого перелому п`ятої п`ятної кістки, закритих переломів нижньої третини лівих велико- та малогомілкових кісток, крапкової рани в нижній третині лівої гомілки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» згідно з полісом № АВ/4973208, укладеним 16 січня 2013 року (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000,00 грн; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000,00 грн).
Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 21 жовтня 2014 року  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушенняпередбаченого частиною першою статті 286 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2015 вирок у частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» про відшкодування майнової і моральної шкоди скасовано, а провадження у справі у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції у порядку цивільного судочинства.
Позивач з 30 серпня 2013 року до 08 жовтня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Комунальної установи Центральна міська лікарня № 2. 
З 24 грудня 2014 року до 26 січня 2015 рокувін проходив курс стаціонарного лікування у відділенні кістково-гнійної хірургії з приводу МОС хибного суглобу лівої великогомілкової кістки, ускладненого нагноєнням. Під час лікування  ОСОБА_1 за власні кошти купувавнеобхідні медикаменти та вироби медичного призначення. Вказані обставини підтверджуються довідками вказаних медичних закладів і чеками.
Відповідно до листків тимчасової непрацездатності позивач з 09 жовтня 2013 року  до 25 жовтня 2013 року, з 26 жовтня 2013 року до 25 грудня 2013 року проходив курси стаціонарного та амбулаторного лікування.
З 27 грудня 2014 року позивачеві встановлена II група інвалідності на строк до 01 січня 2015 року.
З 01 січня 2015 року позивачцуповторно встановлена II група інвалідності на строк до 01 лютого 2017 року.
Згідно з довідкою Обласного центру медико-соціальної експертизи ступінь втрати позивачем загальної працездатності становить 70 %.
Середньомісячний заробіток позивача до ДТПстановив 3 390,36 грн.
Шкода , завдана здоров`ю, становить 4 586,60 грн.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтями 7, 8 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Україні здійснюється обов`язково. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Предметом позову у цій справі є вимога  ОСОБА_1  про відшкодування зі страхової компанії, яка здійснила страхування цивільно-правової відповідальності винної особи, шкоди, заподіяної життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди, завданої ДПТ.
Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, є Закон.
Доводи касаційної скарги є аналогічні доводам апеляційної скарги. У доводах апеляційної скарги ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія»  вказувала на помилкове застосування до спірних правовідносин редакції Закону.
Верховний Суд не може погодитися з цим з огляду на таке.
Відповідно до пунктів 1, 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05 липня 2012 року № 5090-VI цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім підпунктів 13-21 пункту 2 розділу I цього Закону, які набирають чинності через шість місяців з дня опублікування цього Закону; норми цього Закону не застосовуються до договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладених до набрання чинності цим Законом.
Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 05 липня 2012 року № 5090-VI опублікований у офіційному виданні 04 серпня 2012 року, набрав чинності  04 листопада 2012 року.
Підпункти 13-21 пункту 2 розділу I цього Закону набрали чинності 04 лютого 2013 року, підпункти 23-26, які регулюють спірні правовідносини, набрали чинності 04 листопада 2012 року, тобто були чинними на час укладення договору страхування (полісу) - 16 січня 2013 року та страхового випадку - 30 серпня 2013 року.
Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно застосував до спірних правовідносин Закон в редакції на момент ДТП.
Суди встановили, що 30 серпня 2013 року сталося ДТП за участю  ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» згідно з полісом № АВ/4973208, укладеним 16 січня 2013 року.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону (в редакції чинній на момент ДТП) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі статтею 23 Закону (в редакції на момент ДТП) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою  працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою   втратою працездатності потерпілим; моральна  шкода,  що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Відповідно до пунктів 24.1, 24.2 статті 24 Закону (в редакції на момент ДТП) у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обгрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я
Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.
Згідно з пунктом 24.3 статті 24 Закону (в редакції на момент ДТП) якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.1 цієї статті.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач з 30 серпня 2013 року до 08 жовтня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Комунальної установи Центральна міська лікарня № 2. З 24 грудня 2014 року до 26 січня 2015 року проходив курс стаціонарного лікування у відділенні кістково-гнійної хірургії з приводу МОС хибного суглобу лівої великогомілкової кістки, ускладненого нагноєнням. Під час лікування ОСОБА_1 за власні кошти придбані необхідні медикаменти та вироби медичного призначення. Листки тимчасової непрацездатності вказують на те, що позивач протягом періоду з 09 до 25 жовтня 2013 року, з 26 жовтня 2013 року до 25 грудня 2013 року проходив курси стаціонарного та амбулаторного лікування.
Суди обгрунтовано застосували до спірних правовідносин пункти 24.1, 24.2 статті 24 Закону та стягнули з ПрАТ «СТ «Гарантія» 4 586,60 грн витрат, пов`язаних з лікуванням, оскільки позивач не надав страховику документи, які підтверджують розмір понесених ним витрат на лікування.
Відповідно до пункту 26.1 статті 26 Закону (в редакції на момент ДТП) шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно з частиною першою статті 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.
Суд першої інстанції врахував, що з 27 грудня 2014 року позивачеві встановлена друга група інвалідності на строк до 01 січня 2015 року. З 01 січня 2015 року йому повторно встановлена друга група інвалідності на строк до 01 лютого 2017 року.
Згідно з довідкою Обласного центру медико-соціальної експертизи ступінь втрати позивачем загальної працездатності становить 70 %.
Суд першої інстанції, врахувавши, що середньомісячний заробіток позивача до ДТП становив 3 390,36 грн, тому при визначенні розміру відшкодування шкоди у зв`язку зі стійкою втратою працездатності, обгрунтовано виходив з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати. 
З урахуванням того, що страховик відшкодовує потерпілій третій особі шкоду в межах страхової суми, тобто 100 000,00 грн згідно з полісом № АВ/4973208, тому розмір шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності становить 95 412,40 грн (100 000,00 грн - 4 586,60 грн = 95 412,40 грн). Проте позивач просив стягнути зі страховика 70 803,75 грн на відшкодування шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, тому суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив вимоги в цій частині в межах заявлених позовних вимог.
Відмовивши в частині стягнення зі страховика на користь позивача 13 561,44 грн на відшкодування заподіяної майнової шкоди, пов`язаної з неотриманням доходу внаслідок тимчасової непрацездатності, суди виходили з того, що згідно з довідкою Управління освіти Житомирської міської ради від 15 січня 2014 року на момент ДТП позивач перебував у трудових відносинах з юридичною особою та був застрахованою особою, а тому дійшли правильного висновку, що втрата заробітку внаслідок ушкодження здоров`я має компенсовуватися за рахунок коштів роботодавця та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а не за рахунок відповідачів.
Суди, врахувавши характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, пов`язаних з отриманням тілесних ушкоджень завданих ДТП та тимчасовою втратою працездатності, дійшли висновку про відшкодування моральної шкоди.
Щодо стягнення з ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди суди виходили з того, що цей розмір становить 5 % від 100 000,00 грн - ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, визначеного полісом АВ/4973208 від 16 січня 2013 року.
Верховний Суд не погоджується з цим висновком з огляду на таке.
Згідно зі статею 26-1 Закону (в редакції на момент ДТП) страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту  41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження   здоров`я   під   час  дорожньо-транспортної  пригоди, моральна  шкода  у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу ДТП, суди не врахували, що статтею 26-1 Закону передбачено відшкодування моральної шкоди у розмірі п'ять відсотків від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, а не від ліміту відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю.
Відповідні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 553/3281/14-ц, провадження № 61-13806св18,  від 13 листопада 2019 року у справі № 233/4711/16-ц, провадження № 61-25257св18. 
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Верховний Суд зазначає, що шкода, заподіяна здоров`ю має визначатися з урахуванням положень статті 23 Закону (в редакції на момент ДТП), а саме із  встановленої судами суми розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого; розміру шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; розміру шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим.
Оскільки у цій справі суди не встановили шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, то шкода, заподіяна здоров`ю визначається як сума розміру шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого і розміру шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим.
Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що розмір шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого становить 4 586,60 грн, розмір шкоди пов`язаний зі стійкою втратою працездатності - 70 803,75 грн, отже, розмір відшкодування моральної шкоди - 3 769,52 грн (4 586,60+70 803,75:100х5).
З огляду на викладене, судові рішення в частині відшкодування ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» моральної шкоди підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.
Доводи касаційної скарги, що суди помилкового застосували до спірних правовідносин статтю 1197 ЦК України є необгрунтованими, оскільки відповідно до пункту 26.1 статті 26 Закону (в редакції на момент ДТП) шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України, тобто згідно з частиною першою статті 1197 ЦК України.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування оскаржуваних рішень в частині відшкодування ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення, в іншій  частині судові рішення підлягають залишенню без змін.
Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України резолютивна частина постанови суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (частина перша статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції на час подання позову).
Згідно з підпунктами 1 та 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір складає 1% ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати(1 218,00 грн), та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.
Позовні вимоги заявлені про відшкодування ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» 5 000,00 грн моральної шкоди. Враховуючи, що Верховний Суд зробив висновок про часткове задоволення вимог касаційної скарги ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія», скасування оскаржуваних судових рішень в частині відшкодування 5 000,00 грн моральної шкоди та ухвалення нового рішення провідшкодування моральної шкоди у розмірі 3 769,52 грн, то частка вимог, які підлягають стягненню з відповідача становить 75,3 (3 769,52*100:5 000,00).
За подання апеляційної скарги ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» сплатило 1 850,68 грн, а за подання касаційної скарги - 2 018,93 грн. 
Враховуючи, що касаційна скарга ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» підлягає частковому задоволенню, а судові рішення в частині відшкодування відповідачем моральної шкоди скасуванню з ухваленням нового рішення, то на користь ПрАТ «Страхове товариство «Гарантія» підлягає поверненню 2 651,62 грн (1 850,68 + 2 018,93 - 1 218,00).
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» задовольнити частково.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія»  на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Гарантія» на користь  ОСОБА_1   у відшкодування моральної шкоди 3 769,52 грн.
Приватному акціонерному товариству «Страхове товариство «Гарантія» компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір у розмірі 2 651,62 грн.
В іншій частині рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           І. Ю. Гулейков
                                                                                                                      А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко