Постанова                                              
Іменем України
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 594/1033/15-ц
 
провадження № 61-46305св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі:
 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В. (суддя-доповідач),   Фаловської І. М.,
 
учасники справи: 
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Тернопільської області, у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Міщій О. Я., Ткач З. Є., від 19 вересня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі -    ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява ПАТ «УкрСиббанк» мотивована тим, що згідно із договором        № 11191812000 від 31 липня 2007 року банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 140 000,00 дол. США на споживчі цілі зі сплатою відсотків у розмірі 12,35 % річних із кінцевим терміном повернення 30 липня 2018 року.
ОСОБА_2 відповідно до договору поруки № 1 від 31 липня                  2007 року взяла на себе зобов`язання перед банком відповідати за зобов`язаннями, що виникають з умов кредитного договору від 31 липня 2007 року № 11191812000.
ОСОБА_1 зобов`язання за договором щодо здійснення щомісячного погашення заборгованості належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 17 серпня 2015 року ставить 55 067,50 дол. США. 
Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку                     55 067,50 дол. США боргу, що еквівалентно 1 198 140,22 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області, у складі судді Губіш О. А., від 18 квітня 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги банку є необґрунтованими, оскільки рішенням Борщівського районного суду від             04 березня 2016 року у справі № 594/36/16-ц визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки № 1 від 31 липня 2007 року.
Вимоги банку до позичальника є безпідставними з огляду на те, що останній не був повідомлений про запровадження нової системи нарахування відсотків за користування кредитом. У результаті проведених розрахунків встановлено, що при отриманні кредиту у розмірі 95 000,00 дол. США. з урахуванням усіх погашень, існує переплата у розмірі 27 874,87 дол. США.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Тернопільської області від 19 вересня                2018 року рішення Борщівського районного суду Тернопільської області          від 18 квітня 2018 року скасовано у частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ухвалено у цій частині нове рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11191812000 від 31 липня 2007 року у розмірі 55 067,50 дол. США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту і процентів у розмірі 45 681,53 грн. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України позичальник повинен нести цивільно-правову відповідальність за порушення боржником взятих на себе зобов`язань.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 19 вересня 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що апеляційним судом не враховано, що матеріали справи не містять доказів про отримання ним повідомлення банку про запровадження нової системи нарахування відсотків за користування кредитом, що підтверджується проведеною у справі судовою експертизою. Крім того, з наданих банком розрахунків вбачається, що він здійснив порушення сплати відсотків починаючи з                  30 вересня 2009 року, за тілом кредиту - з 25 лютого 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся вересні 2015 року, тому позивач пропустив строки звернення до суду. Також позивачем не доведено факт отримання позичальником кредитних коштів.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
26 листопада 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою. Зупинено виконання постанови апеляційного суду Тернопільської області від 19 вересня                           2018 року до закінчення її перегляду у касаційному порядку.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 13 квітня 2020 року у справі № 594/1033/15-ц (провадження № 61-46305ск18) було призначено повторний автоматизований розподіл.
13 квітня 2020 року справу розподілено судді-доповідачу. 
16 квітня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
ПАТ «УкрСиббанк» у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення
Фактичні обставини справи, встановлені судами
31 липня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», який у подальшому було перейменовано у ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту                          № 11191812000 від 31 липня 2007 року, згідно з умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) у формі поновлюваної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту поновлюваної кредитної лінії, що дорівнює 140 000,00 дол. США та сплатити проценти, комісії у порядку та на умовах, визначених договором.
Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється на підставі заяви позичальника у термін з 31 липня 2007 року по 30 липня 2018 року          (пункт 1.2.1 договору).
Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (додаток № 1 до договору), але не пізніше 30 липня 2018 року (пункт 1.2.2 договору).
Згідно з додатком № 1 до кредитного договору, який є графіком            погашення кредиту та невід`ємною частиною договору, вбачається що ОСОБА_1 зобов`язувався виплатити банку суму кредиту                       у розмірі 140 000,00 дол. США та сплачувати проценти у розмірі 12, 35 % річних. Погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно та не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору, при цьому погашення нарахованих процентів за умовами кредитного договору відбувається з 01 по 25 число кожного місяця.
З метою забезпечення своєчасного та повного виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором між банком та           ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 1 від 31 липня 2007 року.
25 березня 2009 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту                         № 11191812000 від 31 липня 2007 року, відповідно до якого додаток № 1 до договору викладено у новій редакції та змінено графік погашення кредиту.
22 лютого 2008 року на адресу позичальника банком було направлено повідомлення про запровадження з 12 березня 2008 року нової системи нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, за якою розмір відсоткової ставки збільшено вдвічі. 
Позичальник не здійснював платежів для погашення кредиту з січня            2015 року, чим порушив узяті на себе договірні зобов`язання, внаслідок чого станом на 17 серпня 2015 року виникла заборгованість у розмірі                       55 067, 50 дол. США.
03 липня 2015 року на адресу позичальника та поручителя банком направлено досудові вимоги.
Рішенням Борщівського районного суду від 04 березня 2016 року (справа     № 594/36/16-ц), яке набрало законної сили 26 травня 2016 року, поруку, що виникла за договором поруки № 1 від 31 липня 2007 року, укладеним між ПАТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , визнано припиненою.
Відповідно до висновку експерта № 670/671/16-22 від 02 грудня 2016 року підпис та рукописний текст, що читається « ОСОБА_3 » на повідомленні про вручення 28 лютого 2008 року ОСОБА_1 поштового відправлення за № 0230702022288, у графі «особисто/за довіреністю» виконано рукописним способом, без застосування технічних засобів відтворення; підпис у графі «підпис керівника виробничого підрозділу» виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою; рукописний текст, що читається « ОСОБА_3 » у графі «особисто/за довіреністю» виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою.
За висновком експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 1313/17/26/27/18-22 від 16 січня 2017 року при дослідженні встановлено, що документально підтверджується оформлення операції ПАТ «УкрСиббанк» з надання кредиту з повноти нарахування та сплати відсотків, пені за користування кредитом позичальником ОСОБА_1 за договором про надання кредиту № 11191812000 від                      31 липня 2007 року меморіальними ордерами та даними виписками за кредитним договором від 30.07.2007р. № 11191812000.
Згідно із пунктом 1.2.1 договору надання кредиту здійснюється на підставі заяви позичальника. На дослідження не надано і в матеріалах справи відсутні заяви на видачу кредитних коштів.
Нарахування та сплата відсотків підтверджується даними виписок за кредитним договором від 30 липня 2007 року № 11191812000.
Сума пені визначена лише в довідках-розрахунках.
Сума заборгованості за договором № 11191812000 від 31 липня 2007 року з урахуванням усіх погашень при отриманні ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 137 000,00 дол. США та при процентній ставці за    користування кредитними коштами у розмірі 12,35% підтверджується у сумі 54 597,11 дол. США.
Сума заборгованості за договором № 11191812000 від 31 липня 2007 року з урахуванням усіх погашень при отриманні ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 95 000,00 дол. США та при процентній ставці за користування кредитними коштами у розмірі 12,35% відсутня.
У результаті проведених розрахунків експертизою встановлено, що при отриманні кредиту у розмірі 95 000 дол. США з урахуванням усіх погашень у позичальника виникає переплата у сумі 27 874,87 дол. США.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої             статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статей 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.
За правилами статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
За положеннями статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)        у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи нове рішення у частині вирішення вимог банку до позичальника, дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог банку, оскільки боржник, отримавши від банку кошти у кредит, свої зобов`язання по поверненню кредиту і сплаті процентів за користування грошима належним чином не виконав. 
З урахуванням наведених обставин апеляційним судом правильно застосовано при вирішенні даного спору норми матеріального права, зокрема статті 526 ЦК України, згідно з якою зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог         ЦК України.
Безпідставними є доводи заявника про те, що з наданих банко розрахунків вбачається, що він здійснив порушення сплати відсотків починаючи               з 30 вересня 2009 року, за тілом кредиту - з 25 лютого 2011 року, а з позовом до суду банк звернувся вересні 2015 року, а тому позивач пропустив строки звернення до суду.
Матеріали справи цих доводів не підтверджують. 
Згідно з розрахунком заборгованості і виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 не здійснював платежів за кредитом із січня 2015 року, а позов банком пред`явлено 03 вересня 2015 року, тобто у межах трирічного строку. Апеляційним судом було надано належну оцінку цим доводам заявника. 
Розрахунків, наданих банком, ОСОБА_1 не спростовано.
Факт отримання позичальником кредитних коштів підтверджується наданими меморіальними ордерами (т.1, а.с. 225-238).
Відповідно до  положень розділу 9 кредитного договору сторони погодили, що банк має право в односторонньому порядку змінити розмір процентів за користування кредитом та визначили підстави і порядок, за яким таке збільшення може відбутись.
Зокрема сторонами було визначено, що банк повинен направити позичальнику не пізніше ніж за 14 днів повідомлення про збільшення процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії збільшеної ставки. Про збільшення процентної ставки банк протягом 7 календарних днів з дати її збільшення письмово повідомляє позичальника.                Новий розмір процентної ставки починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку без укладення сторонами угоди про внесення змін до основного договору.
У разі незгоди із встановленим новим розміром процентної ставки, позичальник у строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки, зобов`язується надати банку письмове повідомлення про свою незгоду із такою ставкою. Факт неподання такої незгоди вважається згодою позичальника на встановлення банком нового розміру процентної ставки.
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За змістом частини першої статті 651 та частини третьої статті 653 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. В разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Усупереч доводам касаційної скарги позичальник з березня 2008 року по січень 2015 року здійснював платежі за кредитом з урахуванням нової системи нарахування відсотків за користування кредитом на прострочену суму основного боргу, за якою розмір відсоткової ставки збільшено вдвічі, і своїх заперечень відносно цього протягом 7 років банку не заявляв, тобто погодився з такими умовами, то факт його необізнаності про запровадження з 12 березня 2008 року нової системи нарахування відсотків за користування кредитом вирішального значення для справи не має.
Таким чином, апеляційний суд під час перегляду справи надав оцінку тим доказам, які містяться у справі, та правильно встановив розмір заборгованості за кредитним договором.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами частин першої, другої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Тернопільської області від 19 вересня          2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. С. Висоцька	
 	 	
Судді	А. І. Грушицький	
 	 	
 	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. В. Сердюк	
 	 	
 	І. М. Фаловська