Дата документу 09.06.2020 Справа № 335/14142/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/1763/20                                      Головуючий у 1-й інстанції: Соболєва І.П.
Є.У.№  335/14142/18                 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня2020 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого:       Кочеткової І.В.,
суддів:             Кримської О.М.,
  Дашковської А.В.,
секретар Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні  цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до концерну «Міські теплові мережі», третя особа: Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, про зобов`язання здійснити перерахунок оплати послуг з постачання теплової енергії,

за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2018 році ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом до концерну «МТМ», третя особа: Департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради про зобов`язання здійснити перерахунок оплати послуг з постачання теплової енергії. Зазначала, що проживає в квартирі АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг теплопостачання, які надаються концерном «МТМ». Крім квартир у будинку розташовані нежитлові приміщення, площа яких становить 640,97 кв.м. 
Під час опалювального періоду 2017–2018 року нарахування плати за надані послугу відповідач здійснював з порушеннями вимог чинного законодавства. У січні 2018 року споживачам, які знаходяться у житлових будинках, обладнаних загально будинковими приладами обліку теплової енергії, було виконано перерахунки нарахувань за спожиту теплову енергію за період жовтень-грудень 2017 року відповідно до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради рішення №6. На думку позивача, вказані дії суперечать вимогам ч. 1 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». У лютому 2018 року загально будинковий прилад обліку теплової енергії вийшов з ладу. При розрахунку вартості спожитої теплової енергії Концерн «МТМ» у відповідності до Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» враховував фактичну температури зовнішнього повітря і фактичну кількості днів надання послуги в розрахунковому місяці, що є прямим порушенням вимог ч. 2 ст. 6, ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
З урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просила суд зобов`язати концерн «Міські Теплові Мережі» здійснити перерахунок оплати за теплову енергію спожиту в опалювальних сезонах 2017-2018 роках та у 2018–2019 роках у відповідності до ст. ст. 6, 9 та 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», із врахуванням в розрахунках оплати за теплову енергію фактичну площу нежитлових приміщень.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року позов задоволено частково. 
Зобов`язано концерн «Міські Теплові Мережі» здійснити перерахунок оплати за теплову енергію спожиту ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 за період з лютого 2018 р. по квітень 2018 р. у відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
Стягнуто з концерну «Міські Теплові Мережі» на користь ОСОБА_1 по сплаті судового збору 234,93  грн.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Просить рішення суду в частині відмови у зобов`язанні позивача здійснити перерахунок оплати за теплову енергію, спожиту в опалювальних сезонах 2017-2018 роках та у 2018-2019 роках та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки наданим нею доказам та доводам стосовно позовних вимог. На думку позивача, суд першої інстанції не взяв в до уваги той факт, що відповідач у справі недотримався вимог чинного законодавства під час здійснення розрахунку оплати за спожиту теплову енергію в опалювальних сезонах 2017-2018 рр. та 2018-2019 рр.
Копія апеляційної скарги та ухвала про відкриття апеляційного провадження отримана відповідачем 26 травня 2020 року.
В порядку статті 360 ЦПК України представник відповідача надав відзив на апеляційну скаргу зі змісту якого вбачається, що на думку відповідача, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційну скарга ОСОБА_1 просив залишити без задоволення.
Третя особа отримала копію апеляційної скарги та ухвалу про відкриття апеляційного провадження 25 травня 2020 року, однак своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України не скористалася, відзив на апеляційну скаргу не надала, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи позивача, заперечення представників відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна
Заслухавши у судовому засіданні пояснення сторін
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач є власницею вказаної квартири на підставі договорів купівлі-продажу квартири від 13.05.2002  та від 21.12.2005. (а.с.9-10). Загальна площа квартири – 70,34 кв.м.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ОСОБА_1 є споживачем послуги з централізованого опалення, у зв`язку з чим на її ім`я відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 . 
11.08.2017 року Виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення № 428, яким затверджено норми споживання теплової енергії на 1 м2 загальної площі на опалення багатоквартирних будинків м. Запоріжжя, в яких розташовані населення, бюджетні, релігійні та інші споживачі теплової енергії та порядок розподілу обсягів теплової енергії між житловими і нежитловими приміщеннями багатоквартирних будинків м. Запоріжжя при наявності будинкових засобів обліку теплової енергії, згідно якого розподіл обсягів теплової енергії врахованою будинковим приладом обліку між житловими та нежитловими приміщеннями багатоквартирних будинків здійснювався пропорційно опалювальній площі.
У січні 2018 року Концерн «МТМ» позивачу як споживачу, який знаходиться у житловому будинку, обладнаному загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії, здійснив перерахунок нарахувань за спожиту теплову енергію за період жовтень-грудень 2017 року на підставі показань загальнобудинкового приладу обліку у відсотковому співвідношенні від теплового навантаження, згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 6 від 17.01.2018, яким визнано таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 428 від 11.08.2017.
Рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 428 від 11.08.2017 припинило свою дію з 17.01.2018 за ініціативою Виконавчого комітету Запорізької міської ради.
Проведений відповідачем перерахунок відображений в рахунку на сплату житлово-комунальних послуг за січень 2018 року (а.с. 15 зворот).
Згідно листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством № С-2151 від 27.04.2018 «Про розгляд звернення» (а.с.20-21), позивача повідомлено, що у житловому будинку розташовані житлові та нежитлові приміщення. На системі опалення нежитлового приміщення АДРЕСА_3 1 встановлений індивідуальний прилад обліку теплової енергії. По зазначеному приміщенню нарахування за спожиту теплову енергію здійснювалися на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому поряду. В інших нежитлових приміщеннях відсутні індивідуальні прилади комерційного обліку, а обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується в пропорційному співвідношенні з урахуванням теплового навантаження, визначеного у договорі купівлі-продажу теплової енергії, укладеному між власником нежитлового приміщення та Концерном «Міські теплові мережі». Мешканцям будинку до сплати пред`являється обсяг теплової енергії, спожитої виключно житловими приміщеннями, тобто із загального обсягу теплової енергії показаннями приладу обліку відраховано обсяг теплової енергії, спожитої нежитловими приміщеннями.
Щодо перерахунку за жовтень-грудень 2017 року, зазначено наступне: «на підставі Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» прийнятий Верховною радою України від 22.06.2017, який набрав чинності з 02.08.2017 та рішення Виконавчого Комітету Запорізької Міської ради № 428 від 11.08.2017 «Про затвердження норм споживання теплової енергії на 1 м2 загальної площі на опалення багатоквартирних будинків м. Запоріжжя, в яких розташовані населення, бюджетні та інші споживачі теплової енергії та порядок розподілу обсягів теплової енергії між житловими і нежитловими приміщеннями багатоквартирних будинків м. Запоріжжя при наявності будинкових засобів обліку теплової енергії», за період з жовтня 2017 року по грудень 2017 року розподіл обсягів теплової енергії врахованою будинковим приладом обліку між житловими та нежитловими приміщеннями багатоквартирних будинків здійснювався пропорційно опалюваної площі. 17.01.2018 виконавчим комітетом Запорізької міської ради прийнято рішення № 6 про визнання таким, що втратило чинність рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 428 від 11.08.2017. Концерном «Міські теплові мережі» у січні місяці 2018 року в своїй роботі у взаємовідносинах зі споживачами житлово-комунальних послуг враховано прийняття виконавчим комітетом Запорізької міської ради рішення № 6, у зв`язку із чим у січні 2018 року споживачам, в житлових будинках яких обладнані загальнобудинкові прилади обліку теплової енергії, було виконано перерахунки нарахувань за спожиту теплову енергію за період жовтень – грудень 2017 року. Ці перерахунки відображені в рахунках на сплату житлово-комунальних послуг за січень 2018 року. По квартирі АДРЕСА_4 з опалюваною площею 70,34 кв.м. сума перерахунку склала 588,99грн. (7034х83734=688,99грн/кв.м.)».
04.09.2018  позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок оплати за теплову енергію спожиту в опалювальному сезоні 2017–2018 роках, у відповідності до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Додатково повідомлено щодо виходу з ладу приладу обліку теплової енергії, у зв`язку з чим розрахунок здійснено по середньому тарифу по місту, а не по будинку. На підставі зазначеного, заявник просить надати роз`яснення підстав такого розрахунку та у випадку наявності порушень, здійснити перерахунок (а.с.17).
У відповідь надано лист від 18.09.2018 № 3823/36 (а.с.18), у якому роз`яснено, що по 31.01.2018 розрахунки за послугу з централізованого опалення з мешканцями житлового будинку здійснювалися відповідно до п. 12 Правил (затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.072005 № 630), а саме – у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі квартири». У житловому будинку розташовані житлові та нежитлові приміщення. На системі опалення нежитлового приміщення АДРЕСА_3  1 встановлений індивідуальний прилад обліку теплової енергії. По зазначеному приміщенню розрахунки за спожиту теплову енергію здійснювався на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами, затвердженими в установленому порядку. В інших нежитлових приміщеннях відсутні індивідуальні прилади комерційного обліку, а обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується в пропорційному співвідношенні з урахуванням теплового навантаження, визначеного у договорі купівлі-продажу теплової енергії, укладеному між власником нежитлового приміщення та Концерном «Міські теплові мережі». Мешканцям будинку до сплати пред`являється обсяг теплової енергії, спожитої виключно житловими приміщеннями, тобто із загального обсягу теплової енергії за показаннями приладу обліку відраховано обсяг теплової енергії, спожитої нежитловими приміщеннями.
Також повідомлено, що з 01.02.2018 прилад обліку теплової енергії будинку по АДРЕСА_5 знятий з експлуатації у зв`язку із виходом з ладу, а вартість 1 м2 опалюваної площі розрахована відповідно до п. 21 Правил, а саме – «у разі відсутності приладу обліку тепла плата за спожиті послуги з опалення проводиться відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання»: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим: за лютий 2018р. вартість 1 кв.м. опалюваної площі склала 33,4577 грн., за березень 2018р. вартість 1 кв.м. опалюваної площі склала 31,1924 грн., за квітень 2018р. вартість 1 кв.м. опалюваної площі склала 2,2304 грн.
З розрахунків, які наведені у відзивах відповідача встановлено, що Концерн «МТМ» здійснює розподілення фактично спожитої теплової енергії, що враховується будинковим приладом обліку, між житловими та нежитловими приміщеннями згідно чинного законодавства України, пропорційно теплового навантаження даних приміщень. 
Отже, правовідносини, які склались між сторонами у справі регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».
02 серпня 2017 року набрав чинності Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII від 22 червня 2017 року.
Закон визначає засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг.
Відповідно до визначення термінів, наведених в ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»: вузол обліку – комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку – вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Частиною 4 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що розподіл між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг здійснюється відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» цей закон регулює відносини щодо: 1) комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги); 2) розподілу між споживачами обсягу спожитих комунальних послуг; 3) встановлення, обслуговування, заміни вузлів обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії; 4) формування та надання споживачам рахунків на оплату комунальних послуг; 5) забезпечення споживачів обліковою інформацією.
Відповідно до частини 6 розділу 4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» Кабінету Міністрів України протягом шести місяців з дня опублікування цього Закону: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, що випливають із цього Закону; забезпечити перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом; забезпечити перегляд національних стандартів на обладнання для комерційного, у тому числі розподільного, обліку комунальних послуг та гармонізацію їх зі стандартами Європейського Союзу.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги згідно з вимогами статей 9 - 11 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової її енергії та водопостачання» комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг споживання теплової енергії визначається за нормою споживання, встановленою органом місцевого самоврядування, що підлягає щомісячному коригуванню виконавцем послуги за фактичною кількістю годин постачання теплової енергії та фактичною середньомісячною температурою зовнішнього повітря - до встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону.
Частиною 3 статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» передбачено, що забороняється демонтаж вузла обліку, в тому числі комерційного, для обслуговування без його заміни на вузол обліку, укомплектований засобами вимірювальної техніки такого самого або вищого класу точності, крім випадків, коли такий демонтаж здійснюється у зв`язку з відмовою споживача в установленому законом порядку від надання відповідної комунальної послуги або проведення повірки (ремонту). У разі виходу з ладу вузла обліку він підлягає заміні на справний та прийняттю на абонентський облік протягом п`яти робочих днів з дня виявлення факту виходу з ладу.
Відповідно до п.10 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. 
Пунктом 15 вказаних Правил визначено, що засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.
Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця. За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку, зокрема: з централізованого опалення – згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період.
У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.
Крім того, частина 3 статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», передбачає, що у разі виходу з ладу або втрати вузла комерційного обліку, зазначеного в частині першій цієї статті, до відновлення його роботи або заміни комерційний облік здійснюється розрахунок відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, з урахуванням середнього споживання: теплової енергії - протягом попереднього опалювального періоду.
Отже, судом першої інтонації було правильно визначено, що відповідач у справі Концерн «МТМ» в даному випадку помилково застосовував п. 21 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» під час здійснення нарахування за спожиту теплову енергію.
Стосовно доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до частин 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Відповідно до статей 77, 78, 79 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження позовних вимог стосовно здійснення перерахунку оплати за теплову енергію, спожиту в опалювальних сезонах 2017-2018 роках та у 2018-2019 роках. Позивачем не було надано а ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, а ні під час розгляду апеляційної скарги належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних позовних вимог.
Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а тому на увагу не заслуговують і свідчать лише про незгоду позивача з висновками суду першої інстанції.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).
За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови складено 10.06.2020.
Головуючий І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська