Постанова 
Іменем України
 
20 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 462/2200/17
провадження № 61-41049св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., 
Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (в стані припинення), 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року у складі судді Палюх Н. М. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 травня  2018 року у складі колегії суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М., 
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Публічного акціонерного товариства «Комерційного банку «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра) про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором та договорами поруки.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 08 серпня 2008 року  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 поручилися відповідати перед кредитором разом із позичальником ОСОБА_1 як солідарні боржники за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 418/МБ-ЦВ. 
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 26 березня 2011 року, а ОСОБА_1 14 березня 2011 року отримали листи з повідомленнями, згідно яких ПАТ «КБ «Надра» скористалося своїм правом, передбаченим частиною другою статті 150 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і змінило строк виконання зобов`язання за кредитним договором, зазначивши днем остаточного погашення заборгованості сьомий банківський день з дати отримання листів.
Отже, перебіг строку звернення ПАТ «КБ «Надра» до суду з вимогами до поручителів розпочався 26 березня 2011 року, а до позичальника 14 березня                 2011 року. ПАТ «КБ «Надра» 11 березня 2015 року звернулося з позовом до суду про стягнення з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 418/МБ-ЦВ. Позивачі вважають, що порука припинилася 26 вересня 2011 року. Впродовж шестимісячного строку банк не звернувся до суду з вимогами до поручителів. Також, банк впродовж трирічного строку не звернувся з вимогами до позичальника. 
На виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня              2015 року видано два виконавчі листи про солідарне стягнення з  ОСОБА_2 і ОСОБА_1 та про солідарне стягнення з ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 418/МБ-ЦВ. 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання такими, що не підлягають виконанню вказаних виконавчих листів. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд в ухвалі зазначив, що не надано рішення суду, яким встановлено припинення договору поруки. 
Зазначають, що ПАТ «КБ «Надра» втратило право вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. 
Таким чином, просили визнати такими, що припинилися з 26 вересня 2011 року правовідносини між поручителями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з однієї сторони та ПАТ «КБ «Надра» з іншої сторони за договором поруки від 08 серпня 2008 року та визнати такими, що припинилися правовідносини між позичальником ОСОБА_1 з однієї сторони та ПАТ «КБ «Надра» з іншої сторони за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 418/МБ-ЦВ.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ПАТ «КБ «Надра» до позичальника               ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, то підстав для застосування частини четвертої статті 559 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо підстав припинення поруки немає.
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 29 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання припиненими правовідносин за договорами поруки скасовано та постановлено в цій частині нове судове рішення, яким визнано такими, що припинилися з 26 вересня 2011 року правовідносини між поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_2 з одного боку та ПАТ «КБ «Надра» з іншого боку за договорами поруки від 08 серпня 2008 року, що були укладені на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 08 серпня              2008 року № 418/МБ-ЦВ; в решті рішення залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки матеріали справи не містять доказів інформування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як поручителів про розгляд справи про стягнення з них кредитної заборгованості, що виключило можливість для них бути присутніми під час розгляду справи та наводити свої доводи щодо припинення поруки, а рішення Залізничного районного суду                             м. Львова від 10 червня 2015 року не містить жодних мотивів (висновків) щодо дійсності поруки або підстав для її припинення, тому наведене не виключає можливість оспорення дійсності договорів поруки їх стороною в окремому судовому процесі.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про визнання припиненим кредитного договору та направити справу в цій частині на новий розгляд. В частині вирішення позовних вимог про визнання поруки припиненою судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються та не переглядаються.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що банк звертаючись до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості пропустив строк позовної давності, оскільки ним було пред`явлено дострокову вимогу про погашення заборгованості у 2011 році та змінено строк виконання кредитного зобов`язання. Отже, правовідносини за кредитним договором є припиненими. 
Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що 08 серпня 2008 року між ПАТ «КБ «Надра»та    ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 418/МБ-ЦВ, згідно з яким останній отримав кредит на споживчі потреби у розмірі 198 000,00грн зі сплатою 20,4 % річних строком до 05 серпня 2013 року.
На забезпечення належного виконання зобов?язанняза кредитнимдоговоромтого ждня міжбанком та          ОСОБА_3 і          ОСОБА_2 укладеноокремі договорипоруки, заумовами якихвони зобов?язувалисявідповідатиперед кредиторомза виконанняв повному обсязі позичальником своїх зобов?язаньза кредитнимдоговором. 
Згідно з пунктом 5.3. договорів, дія договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителів своїх зобов`язань, згідно з умовами договору.
Унаслідок порушення боржником виконання зобов?язанняза кредитнимдоговоромбанк відповіднодо частини другої статті 1050 ЦК Українивикориставправо достроковостягнути зпозичальниката поручителівзаборгованістьза кредитнимдоговором, надіславши 11 березня 2011 року вимоги про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов?язанихіз нимплатежів, якібули отримані          ОСОБА_3 та          ОСОБА_2 26 березня 2011 року, а  ОСОБА_1 - 14 березня 2011 року.
Установлено, що договори поруки не містять положень про строк дії поруки, а строк виконання основного зобов`язання банком було змінено на підставі частини другої статті1050 ЦК України, і встановлено такий строк до 23 березня 2011 року та 05 квітня 2011 року. 
Позичальник та поручителі вимог банку у визначений у вимогах строк не виконали.
Унаслідок невиконання зобов`язань боржником та поручителями за вказаними договорами, ПАТ «КБ «Надра»звернулось за захистом порушеного права до суду.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року стягнуто в солідарному порядку з  ОСОБА_1 ,    ОСОБА_3 на користь                         ПАТ «КБ «Надра»444 269,53 грн боргу за кредитним договором від 08 серпня                    2008 року № 418/МБ-ЦВ. Стягнуто в солідарному порядку з   ОСОБА_1 ,    ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Надра»444 269,53 грнборгу за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 418/МБ-ЦВ; вирішено питання про розподіл судових витрат;рішення суду набрало законної сили.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення кредитної заборгованості) кредитодавцю забороняється вимагати повернення кредиту, строк давності якого минув. 
У касаційній скарзі відповідач посилається на те, що правовідносини між позичальником ОСОБА_1 з однієї сторони та ПАТ «КБ «Надра» з іншої сторони за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 418/МБ-ЦВ припинилися, оскільки банк з моменту отримання позичальником вимоги про дострокове погашення кредиту не звернувся до суду протягом трирічного строку, тому втратив право вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.
Відповідно до статті 14 ЦПК України (в редакції, чинній на 10 червня 2015 року) судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України.
Після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини (частина друга статті 223 ЦПК України, в редакції, чинній на 10 червня 2015 року).
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 10 червня 2015 року, яке набрало законної сили, задоволені вимоги ПАТ «КБ «Надра» про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому підстав для застосування частини четвертої статті 559 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» немає. 
Суд касаційної інстанції погоджується з такими висновками, оскільки відповідач не заявляв клопотання про застосування наслідків пропуску строку позовної давності в межах розгляду справи про стягнення кредитної заборгованості. Судом визначено суму заборгованості та період, за який вона стягнута, рішення набрало законної сили. В апеляційному порядку позичальник рішення суду першої інстанції про стягнення заборгованості за кредитним договором не оскаржив.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (Рішення ЄСПЛ у справі «Брумареску проти Румунії» від 28 жовтня 1999 року, § 61).
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 27 червня 2017 року у нескасованій частині та постанову Апеляційного суду Львівської області від 29 травня  2018 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов