Ухвала    
    
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 204/8089/17
провадження № 61-6961ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянув касаційну скаргуОСОБА_1 на заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого              2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на квартиру, визнання права власності на частку квартири,
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2018 року ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він є сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті батька відкрилась спадщина на все належне йому майно, яке складається із квартири АДРЕСА_1 ), яка належала на праві спільної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07 жовтня 1993 року, виданого Південним машинобудівним заводом згідно з розпорядженням (наказом) за                   № 1251. Спадщина після смерті батька прийнята наступним чином: мати - шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (стаття 549 ЦК УРСР від               1963 року) та подачею заяви про прийняття спадщини; а позивач - шляхом подачі 16 липня 1996 року заяви про прийняття спадщини, про що заведена спадкова справа № 535/1996. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 48596152 від 31 липня 2017 року та за даними Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори вбачається, що за заявою ОСОБА_3 № 1237 також заведено спадкову справу № 1053/1996 на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_4 .   30 грудня 1996 року ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири, видане їй державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К. Г., зареєстровано в реєстрі за № 3-3019, не повідомивши при цьому про наявність інших спадкоємців ( ОСОБА_2 та іншого сина - ОСОБА_5 , який із заявою про прийняття спадщини не звертався, помер                 ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Таким чином, матір позивача - відповідач по справі, не повідомила нотаріусу про наявність інших спадкоємців; нотаріус, у свою чергу, не з`ясував коло осіб, які заявили свої спадкові права на майно (зважаючи на заведену спадкову справу № 535/1996), чим фактично позбавлено позивача права на спадкування на 1/4 частки майна після смерті батька, тоді як матір отримала усю спадщину (1/2 частину квартири). Відповідно, свідоцтво про право на спадщину є недійсним з моменту його видачі. Однак, постановою від 31 липня  2017 року державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є. В. відмовив позивачу у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину його матері - відповідачу по справі, на спадкове майно та рекомендував вирішити зазначене питання у судовому порядку. У зв`язку з помилковим заведенням державною нотаріальною конторою двох спадкових справ після смерті ОСОБА_4 та оформленням спадкового майна лише на одного зі спадкоємців, у позивача існують перешкоди для оформлення своїх спадкових прав у нотаріальному порядку на квартиру у вигляді 1/4 частки, оскільки внаслідок цього квартира фактично вже зареєстрована за іншою особою. Тому позивач просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К. Г., на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване в реєстрі за             № 3-3019; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,1 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м, після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочним рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року позовні вимоги задоволено частково, визнано свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори                     Саплахіді К. Г., на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване в реєстрі за            № 3-3019 - частково недійсним, в частині визначеної в ньому частки успадкованого майна. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,1 кв. м, житловою площею 29,5 кв. м, після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02 серпня 2019 року вирішено питання розподілу судових витрат.
Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка є правонаступником ОСОБА_3 - задоволено частково.
Заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська             від 14 лютого 2018 року в частині визнання свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, виданого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К. Г., на ім`я ОСОБА_3 , зареєстроване в реєстрі за № 3-3019 - частково недійсним, в частині визначеної в ньому частки успадкованого майна та додаткове рішення цього ж суду від 02 серпня 2019 року - скасовано та ухвалено нове судове рішення.
Свідоцтво про право на спадщину за законом від 30 грудня 1996 року, видане державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Саплахіді К. Г. (зареєстроване в реєстрі за №3-3019), ОСОБА_3 - спадкоємцю ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , - визнано недійсним щодо 1/2 частки спадкового майна, яке складається з однієї другої частини квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині заочне рішення залишено без змін.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
13 квітня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у вище вказаній справі. Дана касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження.
У касаційній скарзі заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що копію оскаржуваної постанови отримала лише 13 квітня 2020 року, що підтверджується копією конверту Дніпровського апеляційного суду із штрихкодовим ідентифікатором за номером 4900081455312.
Відповідно до частин першої, другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвалених у цій справі судових рішень та додані матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення клопотання, оскільки наведені обставини свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення.
Крім цього, заявник у касаційній скарзі просить звільнити її від сплати судового збору у зв`язку з тим, що доходів не отримує, крім соціальної допомоги. Також на її утриманні перебуває малолітня дитина ІНФОРМАЦІЯ_3 .
На підтвердження зазначених обставин заявником надано довідку форми ОК-7, копію свідоцтва про народження, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 квартал 2019 року по 4 квартал 2019 року.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
З огляду на положення наведених норм закону, а також враховуючи наведені заявником у заяві обставин та надані докази, наявні підстави для звільнення             ОСОБА_1 від сплати судового збору, а тому клопотання підлягає задоволенню.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставами касаційного провадження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 13 серпня 2018 року у справі № 359/7354/16-ц;             від 01 квітня 2020 року у справі № 693/485/17; від 08 квітня 2020 року у справі            № 613/781/15-ц; від 28 жовтня 2019 року у справі № 461/1497/16-ц; від 26 червня 2018 року у справі № 754/17329/15-ц; від 04 червня 2019 року у справі                                № 908/2609/17; від 31 січня 2018 року у справі № 529/811/16-ц; від 12 лютого              2020 року у справі № 359/9424/17.
Касаційна скарга подана у передбачений законом строк, за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. 
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1 частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України, стаття 8 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження заочного рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська                       від 14 лютого 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду                     від 18 лютого 2020 року.
Клопотання ОСОБА_1  про звільнення від сплати судового збору задовольнити.
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на заочне рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року до ухвалення судового рішення у даній справі.
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
Витребувати із Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська цивільну справу № 204/8089/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на квартиру, визнання права власності на частку квартири.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 29 травня 2020 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                          І. В. Литвиненко  
 
                                                                        В. С. Висоцька
 
                                                                                                      І. М. Фаловська