УХВАЛА

13 квітня 2020 року 
Київ
справа №640/23179/19
адміністративне провадження №К/9901/8097/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., 
перевіривши касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України
на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року
у справі №640/23179/19
за позовом дочірнього підприємства "Інтеграл-Буд" Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Інтеграл"
до Державної архітектурно-будівельної інспекції України,
третя особа Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області
про визнання протиправними рішення та наказу,
УСТАНОВИВ:
Дочірнє підприємство "Інтеграл-Буд" Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Інтеграл" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в якому, просило визнати протиправними рішення відповідача від 04 жовтня 2019 року№ 25 "Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт" та наказу від 04 жовтня 2019 року № 25-"д" "Про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт".
Також позивачем подано заяву про забезпечення позову в цій справі, в якій він просив зупинити дію оскаржуваного наказу Державної архітектурно-будівельної інспекції України про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт на об`єкті будівництва "Будівництво курортно-рекреаційного розважального комплексу-пансіонату сімейного типу з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від  18 лютого 2020 року, заяву позивача задоволено та вжито відповідні заходи забезпечення його позову.
16 березня 2020 року Державною архітектурно-будівельною інспекцією України  направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі      №640/23179/19.
Перевіривши відповідність вказаної касаційної скарги та доданих до неї документів вимогам ст. 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) колегія суддів приходить до висновку, що вказана скарга підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 4  ст.  330 КАС України, до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору.
Натомість в касаційній скарзі скаржник просить відстрочити сплату судового збору, в зв`язку з неможливістю вчасної сплати такого.
При розгляді та вирішенні вказаного клопотання суд враховує наступне.
Частиною 2   ст.132 КАС України   передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Умови, за яких суд може, зокрема, відстрочити сплату судового збору та перелік суб`єктів, до яких таке відстрочення застосовується, обумовлені   ст. 8 Закону України "Про судовий збір".
Відповідно до ст. ст.   1,   2 Закону України "Про судовий збір"   судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.
Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.
Суд також виходить з того, саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про відстрочення від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.
При прийнятті таких висновків суд враховує положення п. 1 ч. 2   ст. 129 Конституції України, згідно з яким однією із основних засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. У зв`язку із цим обставини пов`язані з відсутністю коштів призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися достатньою підставою для відстрочення від сплати судового збору.
Відповідно до  п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу суду становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня 2020 року складав   2102,00 грн.
Отже, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 2102,00 грн.
Реквізити для сплати судового збору: УК у Печерському районі/Печерський район/ 22030102; номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007; код ЄДРПОУ: 38004897; призначення платежу: "*; 101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), ВЕРХОВНИЙ СУД (назва відповідного касаційного суду, де розглядається справа, або Велика Палата Верховного Суду), номер справи, у якій сплачується судовий збір.
Крім того з касаційної скарги вбачається, що останню від імені Державної архітектурно-будівельної інспекції України підписано начальником відділу взаємодії з правоохоронними та контролюючими органами Департаменту нормативно-правового забезпечення Державної архітектурно-будівельної інспекції України Бездолею Ю.О.
На підтвердження повноважень представника до касаційної скарги надано копію довіреності від 03 січня 2020, якою Державна архітектурно-будівельна інспекція України в особі в.о. Голови Костенко Олени Ігорівни начальника відділу взаємодії з правоохоронними та контролюючими органами Департаменту нормативно-правового забезпечення Державної архітектурно-будівельної інспекції України Бездолю Ю.О. на ведення справ Державної архітектурно-будівельної інспекції України в місцевих, апеляційних судах та у Верховному Суді.
Таким чином, касаційна скарга від імені Державної архітектурно-будівельної інспекції України -  суб`єкта владних повноважень подана до Верховного Суду представником, на підтвердження повноважень якого надано копію довіреності.
Відповідно до ст. 1 КАС України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів та встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах. Частиною 1 ст. 3 КАС України визначено, що порядок здійснення судочинства  встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в адміністративній справі здійснюється  відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.  3 зазначеної статті).
Водночас, за приписами ч. 3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акта суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Відповідно до ч.  2 ст. 55 КАС України особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. 
Відтак, у КАС України розмежовуються такі юридичні категорії, як "представництво" і "самопредставництво".
Відповідно до пп. 19 п. 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням пп. 11 п. 16-1 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України.
Законом "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02 червня 2016 року № 1401-VIII внесені доповнення до Конституції України, відповідно до яких розділ XV "Перехідні положення" Основного Закону України було доповнено п.11, який передбачає, що представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 та ст. 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року (абзац перший пункту). Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюватиметься з 1 січня 2020 року (абзац другий пункту). Вказані зміни набули чинності 30 вересня 2016 року.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах з 01 січня 2020 року здійснюється виключно прокурорами або адвокатами. 
Водночас, варто зазначити, що п. 11 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України врегульовано саме питання представництва. Питання "самопредставництва" передбачено лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.
За загальним правилом теорії права самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.
Разом з тим, змінами, внесеними до КАС України Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення" від 18 грудня 2019 року № 390-IX збільшено випадки самопредставництва юридичної особи, суб`єкта владних повноважень і визначено, що "юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені" та визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження: "відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту)". 
З аналізу цієї норми закону вбачається, що допуск особи до участі у справі та визнання належно вчиненими будь-яких інших з переліку передбачених ст. 44 КАС України процесуальних прав можливий за умови сукупної наявності обох цих умов. Отже, для визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження.
Поряд з цим, залишаються чинними і такими, що підлягають обов`язковому виконанню, приписи Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (далі - ЦК України) та Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" з наступними змінами та доповненнями.
Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (ч.  2 ст. 167 ЦК України). До юридичних осіб публічного права, що створені державою, слід віднести й органи влади та управління: Верховну Раду України, КМУ, міністерства, відомства, державні комітети, інспекції, тощо.
Частиною 1 ст. 82 ЦК України визначено, що на юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.  1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і реалізує їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Відповідно до ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації, регулюються також спеціальним Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15 травня 2003 року № 755-IV (далі - Закон № 755-IV).
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону № 755-IV з метою забезпечення державних органів достовірною інформацією, створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр).
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону № 755-IV обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта. При цьому, відповідно до пункту другого частини першої статті першої цього закону Витяг з Єдиного державного реєстру (далі - Витяг) містить відомості, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі. 
Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений ст. 10 Закону № 755-IV, яка, зокрема,  визначає, що внесені до Реєстру документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі. Якщо ж відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі.
Отже, відсутність відповідного запису у реєстрі є належним і достатнім (достовірним)  підтвердженням відсутності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.
Суд вважає за необхідне зазначити, що у сфері державної реєстрації діє принцип мовчазної згоди, згідно з яким державний реєстратор набуває право на проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій навіть без одержання від державних органів у порядку та випадках, визначених цим Законом, відповідних документів (крім судових рішень та виконавчих документів) або відомостей, за умови, що відповідні державні органи у встановлений цим Законом строк не направили до державного реєстратора такі документи або відомості.
У Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про те, що Бездоля Ю.О. має статус адвоката і такого документа до касаційної скарги не додано.
До касаційної скарги не надано доказів того, що особа, яка підписала скаргу, має статус адвоката,  та не надано доказів наявності у неї повноважень на представництво (самопредставництво) Державної архітектурно-будівельної інспекції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 330 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 169 цього Кодексу, а саме така касаційна скарга залишається без руху.
З урахуванням викладеного, заявник касаційної скарги повинен виправити її недоліки протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху шляхом надання до суду касаційної інстанції документа про сплату судового збору та доказів на підтвердження повноваження особи, яка підписала скаргу, на представництво (самопредставництво) Державної архітектурно-будівельної інспекції України.
У випадку неусунення недоліків касаційної скарги в частині ненадання до суду касаційної інстанції документа про сплату судового збору, скарга буде повернута особі, яка її подала, відповідно до п.1 ч. 4 ст.169 та ч. 2 ст. 332 КАС України.
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні клопотання Державної архітектурно-будівельної інспекції України про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі  №640/23179/19.
Залишити без руху касаційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 04 грудня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №640/23179/19 за позовом дочірнього підприємства "Інтеграл-Буд" Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "Інтеграл" до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області про визнання протиправними рішення та наказу.
Надати скаржнику строк десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                     І.В. Желєзний
Судді                                                                                                          Я.О. Берназюк
                                                                                                                   Н.В. Коваленко