П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/4030/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Майстер П.М.  
Суддя-доповідач -  Ватаманюк Р.В.   
20 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Ватаманюка Р.В. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року  (прийняте у м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач 09.12.2019  звернувся із позовом до Хмельницького окружного адміністративного суду в якому просив:
- визнати дії відповідача щодо відмови в зарахуванні пільгового стажу неправомірними; 
- зобов`язати відповідача зарахувати стаж роботи позивача на посаді електрогазозварника з 20.03.1987 по 06.04.1987 та з 05.11.1991  по 20.08.1992, період навчання в ПТУ з 01.09.1981 по 24.05.1982, а також період перебування в армії з 25.05.1982 по 23.05.1984, як пільговий за Списком №2 та призначити позивачу пенсію на пільгових умовах з дати виникнення права.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 15.01.2020 адміністративний позов задоволено в повному обсязі.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи з 01.04.2000 по 16.09.2020 не має, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць. Крім того відсутні підстави для зарахування періоду навчання в Хмельницькому ТУ-3 з 01.09.1981 по 24.05.1982 , оскільки після навчання позивач розпочав службу в збройних силах СРСР з 25.05.1982 по 23.05.1984.
Крім того, разом з апеляційною скаргою відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення Великої Палати Верховного Суду по справі 520/15025/16-а.
Дослідивши вказане клопотання колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 5, 9 ч. 2 ст. 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції або розгляду типової справи і оприлюднення повідомлення Верховного Суду про відкриття провадження у зразковій справі - до набрання чинності рішенням Верховного Суду у зразковій справі.
Так, відповідно до резолютивної частини постанова Великої Палати Верховного Суду  у справі  № 520/15025/16 від 19.02.2020 набрала законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає, а тому відсутні підстави для зупинення провадження у даній адміністративній справі.
У поданому до суду відзиві позивач зазначив, що відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. При цьому, оскільки після закінчення навчання позивача призвано до Радянської Армії, де він виконував військовий обов`язок у період з 25.05.1982 по 23.05.1984, тому судом першої інстанції зроблено правомірний висновок щодо зарахування спірного періоду до пільгового стажу за Списком №2.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну  скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлені та неоспорені  сторонами такі обставини.
Позивач народився 02.02.1964, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта позивача.
12 березня 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Листом відповідача від 15.05.2019 № 16020/03 позивачеві повідомлено, що згідно рішення Комісії від 24.04.2019 №5 до пільгового стажу зараховано періоди роботи на посаді електрозварника та електрогазозварника з 20.03.1986 по 11.12.1986, з 15.04.1987 по 08.01.1990, з 09.01.1990 по 04.11.1991. До пільгового стажу згідно рішення Комісії не зараховано період роботи з 01.04.2000 по 16.09.2002, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочих місць. Стаж роботи, який дає право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2, становить 6 років 8 місяців 10 днів. Страховий стаж згідно наявних документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 31 рік 2 місяці 18 днів. Право на пенсію при наявному пільговому стажі позивач набуде із зниженням пенсійного віку на 2 роки, в 58 років.
Рішенням відповідача від 06.05.2019 №2 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи не менше 12 років 6 місяців.
Не погоджуючись з такими діями позивач звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення  суд першої інстанції дійшов висновку,  що наявними в матеріалах справи документами підтверджено, що у період з 20.03.1987 по 06.04.1987 та з 05.11.1991 по 21.08.1992 позивач виконував роботу із шкідливими умовами праці, передбачені Списком 2 та довідка відповідає вимогам Постанови КМУ №637 , а тому позовні вимоги  слід задовольнити.
Апеляційний суд погоджується з  висновками суду першої інстанції за такими доводами.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до п. 2 Розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовам праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Згідно п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
За відсутності стажу роботи, встановленого абз. 1 цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків.
Відповідно до ст. 62  Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383 (далі - Порядок № 383).
Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637).
Відповідно до п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики України та Міністерством фінансів України.
Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що посилання відповідача на неможливість включення до пільгового стажу спірного періоду праці позивача в зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки є безпідставними, оскільки наявний трудовий стаж позивача на посадах, які відносяться до списку № 2, підтверджено записами в трудовій книжці, яка є основним документом.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20.02.2018 у справі №234/13910/17, від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2020 у справі №607/12395/16-а та від 29.04.2020 у справі №591/1841/17.
Так, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 29.08.1984, в період з 20.03.1987 (наказ №21/2 від 19.03.1987) по 06.04.1987 (наказ №26/2 від 02.04.1987) позивач працював загружчиком ІІІ розряду цегельного заводу в Летичівському  МПМК - 14, та з 05.11.1991 (наказ №50/2 від 05.11.1991) по 21.08.1992 - електрогазозварювальником 5 розряду в Летичівському райагробуді. 
Зазначене, також підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки про уточнюючий характер роботи від 21.02.2019  виданої виробничим кооперативом "Летичівський райагробуд".
Згідно постанови Радою Міністрів СРСР від 22.08.1956 № 1173 Про затвердження списків виробництв, цехів, професій та посад, робота на яких дає право на державну пенсію на пільгових умовах та в пільгових розмірах. Розділом XVІІІ "Виробництво будівельних матеріалів", передбачались висадчики (виставщики), садчики. 
Розділом XXXIII "Загальні професії" Списку № 2 виробництв, цехів, професій і посад з важкими умовами праці, роботи в яких надає право на пенсію на пільгових умовах і у пільгових розмірах, затвердженою постановою Ради Міністрів СРСР від 26.01.1991 №210, передбачалися посади "електрозварник", "електрогазозварник".
Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено Список № 2 виробництв, цехів, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXXIII «Загальні професії» передбачені "електрозварник", "електрогазозварник".
Таким чином, даними документами підтверджено, що у період з 20.03.1987 по 06.04.1987 та з 05.11.1991 по 21.08.1992 позивач виконував роботу із шкідливими умовами праці, передбачені Списком 2 та довідка відповідає вимогам Постанови КМУ №637.
Стосовно доводів апеляційної скарги, про відсутність документів про  проведення  атестації робочих місць, колегія суддів зазначає таке.
Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з п. 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Відтак, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 520/15025/16-а від 19.02.2020   сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII.  Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Щодо зарахування періоду навчання в професійно-технічному навчальному закладі і періоду служби у Радянській Армії,  суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998 № 103/98-ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців, а за обставинами справи перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування позивача на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців після закінчення навчання.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Абз. 2 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII передбачено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України «Про пенсійне забезпечення» або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України "Про оборону України", зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
З огляду на норму ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зарахування проходження строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, можливе лише за умови якщо підтверджено працю особи за професією або займання нею посади, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах.
Так, згідно з матеріалами справи позивач закінчив навчання 24.05.1982 за професією «електрозварщик»: диплом НОМЕР_2 . 
Відповідно до запису трудової книжки позивач з 25.05.1982 по 23.05.1984 проходив військову службу в Радянській армії. Зазначене підтверджується також копією військового квитка серії НОМЕР_3 . 
Відповідно до запису трудової книжки №1 позивач з 28.08.1984 прийнятий на посаду «вишкомонтажника - зварщика» (наказ № 113 від 28.08.1984), що відповідає вимогам ст. 38 Закону  № 103/98 ВР щодо можливості врахування періоду навчання до пільгового стажу, а саме, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства, колегія суддів вважає, що  суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки відразу після навчання позивач проходив військову службу, а після звільнення у запас протягом трьох місяців працевлаштувався вишкомонтажником зварювальником і ця посада передбачена Списком № 2, який був чинним на період роботи позивача, що в свою чергу дає йому право на пільгову пенсію, то відмова відповідача у зарахуванні часу навчання та період проходження військової служби в Радянській армії до пільгового стажу є протиправною.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2020 у справі № 607/12395/16-а.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
відмовити в задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зупинення провадження у справі №560/4030/19.
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 15 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Головуючий	 	 	Ватаманюк Р.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.