ПОСТАНОВА
Іменем України

13 травня 2020 року 
м. Київ
справа №348/2245/16-а
адміністративне провадження №К/9901/34793/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Рибачука А.І.,
суддів: Бучик А.Ю.,  Тацій Л.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними матеріалами справи в суді касаційної інстанції адміністративну справу № 348/2245/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (далі - Надвірнянське ОУ ПФУ) про визнання дій неправомірними,  провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Надвірнянського ОУ ПФУ
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017, ухвалену у складі колегії суддів: головуючого судді Гуляка В.В., суддів                 Судової -Хомюк Н.М., Коваля Р.Й. , - 
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. 30.11.2016  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
поновити строк звернення до суду;
визнати неправомірними дії Надвірнянського ОУ ПФУ щодо нарахування йому пенсії з обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6;
зобов`язати Надвірнянське ОУ ПФУ зняти обмеження заробітної плати коефіцієнтом  5,6 за період 01.04.1989 по 30.11.2009 при обчисленні його пенсії та здійснити перерахунок його пенсії, починаючи з 01.01.2009 з врахуванням повного заробітку з якого сплачувались внески до Пенсійного фонду України, а також дорахувати, виплатити недоплачені йому суми пенсії та виплачувати її в подальшому згідно з проведеним перерахунком до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказав на те, що відповідач протиправно відмовив йому у  перерахунку пенсії без обмеження заробітку коефіцієнтом 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу) з посиланням на пункт 2 статті 41 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності з 01.01.2004, оскільки обчислення його пенсії мало б проводитись за правилами та відповідно до законодавства, яке діяло у періоди роботи, з яких розрахована пенсія. 
2. Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області постановою від 23.01.2017 частково задовольнив позовні вимоги:
визнав неправомірними дії Надвірнянського ОУ ПФУ щодо нарахування пенсії ОСОБА_1 з обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6;
зобов`язав Надвірнянське ОУ ПФУ зняти обмеження заробітної плати коефіцієнтом 5,6 заробітної плати за період роботи з 01.04.1989 по 31.03.1994 при обчисленні пенсії ОСОБА_1 та здійснити перерахунок його пенсії починаючи з 17.05.2016 з врахуванням повного заробітку, а також дорахувати, виплатити недоплачені        ОСОБА_1 суми пенсії та виплачувати йому пенсію в подальшому згідно з проведеним перерахунком до виникнення обставин, з якими закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення спірних правовідносин;
в задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
3. Львівський апеляційний адміністративній суд постановою від 29.03.2017 скасував постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалив нову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2009 по 29.05.2016 - залишив без розгляду. Решту позовних вимог суд апеляційної інстанції задовільнив частково:
визнав протиправними дії ОУ ПФУ щодо нарахування пенсії ОСОБА_1 з обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6;
зобов`язав Надвірнянське ОУ ПФУ провести перерахунок та виплату пенсії           ОСОБА_1 починаючи із 30.05.2016, з врахуванням повного заробітку, з якого сплачено внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період роботи з 01.04.1989 по 31.03.1994, без обмеження коефіцієнтом 5,6 заробітної плати, з урахуванням фактично виплачених сум;
у задоволенні решти позовних вимог - відмовив.
4. 20.04.2017 Надвірнянське ОУ ПФУ звернулось до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017, ухвалити нове рішення - про відмову у задоволенні позовних вимог.
5. Вищий адміністративний суд України  ухвалою від 15.05.2017 відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
6. 15.12.2017 розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.
7. Пунктом 4 частини першої розділу VII Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
8. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 КАС України).
9. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 10.06.2019 №672/0/78-19 призначено повторний автоматизований розподілу судової справи між суддями, у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Анцупової Т.О. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 №13), що унеможливлює її участь у розгляді даної справи.
10. Протоколом розподілу справи від 10.06.2019 визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи: Рибачук А.І.- головуючий суддя, судді: Бучик А.Ю., Тацій Л.В..
11. Ухвалою судді Верховного Суду від 11.06.2019 прийнято зазначену справу до провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
12. Суди встановили, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером і перебуває на обліку у Надвірнянському ОУ ПФУ, де йому нараховується та виплачується пенсія з 01.01.2009.
14.11.2016 позивач звернувся в Надвірнянське ОУ ПФУ із заявою, в якій просив провести йому перерахунок пенсії без обмеження заробітку у 5,6 разів розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум та максимальним розміром заробітної плати (доходу), посилаючись на те, що він має право на врахування свого заробітку без обмеження зазначеним коефіцієнтом.
Однак, відповідач своїм листом від 17.11.2016 №332/М-15 повідомив позивача про відсутність підстав для такого перерахунку його  пенсії з посиланням на пункту 2 статті 41 Закону № 1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004.
Також суди встановили, що в період з 01.04.1989 по 31.03.1994, коли позивач отримував заробітну плату, обмежень максимальної величини заробітної плати ще не існувало.
Не погодившись з вказаною відмовою Надвірнянського ОУ ПФУ, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ  
13. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки страхові внески сплачувалися до Пенсійного фонду України з всієї (повної) заробітної плати, яку позивач отримував у вказаний період, то дії відповідача щодо нарахування пенсії із обмеженого заробітку у межах суми, що не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання заробітку, є неправомірними за період роботи з 01.04.1989 по 31.03.1994 при обчисленні пенсії позивачу.
Разом з тим, суд першої інстанції задовільнив позовні вимоги з 17.05.2016 у межах шестимісячного строку, визначеного статтею 99 КАС України (в редакції, яка діяла до 15.12.2017) з моменту, коли позивачу було надано відповідь від 17.11.2016 №332/М-15, якою йому було відмовлено у здійсненні відповідного перерахунку пенсії.
14. Суд апеляційної інстанції, скасовуючи постанову суду першої інстанції та залишаючи без розгляду позовні вимоги за період з 01.01.2009 по 29.05.2016 та частково задовольняючи позовні вимоги, погодився із висновком суду першої інстанції про наявність у позивача права на перерахунок пенсії без застосування обмеженням заробітної плати коефіцієнтом 5,6 за період його роботи з 01.04.1989 по 31.03.1994.
Разом з цим, судом апеляційної інстанції зазначено, що судом першої інстанції невірно встановлено дату з якої позивач має право на такий перерахунок та невірно застосовано положення статей 99, 100 КАС України та відмовлено в задоволенні позову у частині позовних вимог, які слід було залишити без розгляду за період з 01.01.2009 по 29.05.2016 включно. 
Також суд апеляційної інстанції вказав на те, що вимоги позивача щодо виплати позивачу пенсії в подальшому (на майбутнє), носять перспективний характер, являються безпідставними, а тому не підлягають до задоволення.
IV ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
15. Касаційна скарга мотивована, зокрема тим, що у разі виїзду особи за межі районів Крайньої Півночі чи місцевостей, прирівняних до районів Крайньої Півночі обчислення заробітної плати, з якої призначаються пенсії, проводиться із виключенням з цих сум районного коефіцієнту та північної надбавки.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи із меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України [в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справі»; (далі - Закон № 460-IX)], колегія суддів виходить із такого.
17. У справі, яка розглядається спір виник у зв`язку із застосуванням відповідачем при обчисленні пенсії обмеження заробітної плати позивача  за період з 01.04.1989 по 31.03.1994 коефіцієнтом 5,6.
18. Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
19. Згідно з частиною першою статті  40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 01.01.2016 або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01.07.2000 незалежно від перерв.
20. Відповідно до статті 41 Закону №1058-ІV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються:
1) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески в межах встановленої законодавством максимальної величини заробітної плати (доходу), з якої сплачуються страхові внески, а після набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеної відповідно до закону;
2) суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону      № 1788-ХІІ, і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Для осіб, які у період до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, отримували заробітну плату (дохід) за результатами роботи, термін виконання якої перевищував календарний місяць, до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися і до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні, у розрахунку на кожний місяць виконання роботи. Перелік таких осіб, а також порядок визначення для них заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії встановлюється Кабінетом Міністрів України;
3) суми заробітної плати (доходу), визначені виходячи із здійсненої застрахованою особою доплати, передбаченої частиною третьою статті 24 цього Закону.
21. Задовольняючи позов в цій частині, суди виходили з того, що на час отримання позивачем заробітної плати у період з 01.04.1989 по 31.03.1994 обмежень максимальної величини заробітної плати не існувало, оскільки таке обмеження встановлено лише 13.07.1998 постановою Кабінету Міністрів України №1064 «Про встановлення максимальної величини фактичних витрат суб`єктів господарювання на оплату праці працівників, суми оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу, з яких справляються збори (внески) до соціальних фондів».
22. Проте вказаний висновок судів та покликання позивача в позові на зазначену постанову Кабінету Міністрів України є помилковими, оскільки обмеження сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» показником 5,6 застосовується саме до заробітних плат, які отримувались до встановлення такого обмеження (до 01.07.1998), тобто в даному випадку до виплат, які отримував позивач в період з 01.04.1989 по 31.03.1994.
23. За встановлених обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про часткове задоволення позову.
24. До того ж, колегія суддів зазначає, що необґрунтованими є посилання позивача на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності незалежних Держав в області пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки в даній Угоді регулюється питання зарахування трудового стажу, а не визначення розміру заробітної плати для обчислення, перерахунку пенсії.
25. Відповідно до частини першої статті  351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
26. Частиною третьою вказаної статті передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
27. За таких обставин, коли суди повно і правильно встановили обставини справи, проте неправильно тлумачили закон, який підлягав застосуванню, судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області задовольнити частково. 
Скасувати постанову Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2017 у справі №348/2245/16-а. Ухвалити нове рішення.
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Надвірнянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області про визнання дій неправомірними.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................
А.І. Рибачук
А.Ю. Бучик 
 Л.В. Тацій ,
Судді Верховного Суду