ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 404/7170/19
провадження № 22-ц/4809/348/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
        головуючої судді Авраменко Т. М. 
суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В. 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2019 року у складі судді Варакіної Н. Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Зазначала, що з 11 вересня 2005 року по 29 січня 2019 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають двох дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на дітей не надає. Син ОСОБА_5 має групу інвалідності, у зв?язку з чим вона несе додаткові витрати.
Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до повноліття сина ОСОБА_6 , а потім продовжувати стягнення у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до ІНФОРМАЦІЯ_4 , тобто до повноліття сина ОСОБА_7 . Стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі ј частини доходу, щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду та на весь час проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02 жовтня 2019 року і до досягнення старшою дитиною ОСОБА_5 повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_3 , а потім у розмірі ј частини з усіх видів доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття ОСОБА_4 - до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання як подружжя з ким проживає дитина інвалід, у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу. У задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку на утримання того з подружжя з ким проживає дитина-інвалід - відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про зміну розміру аліментів шляхом їх зменшення та стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу щомісячно, у задоволенні позову в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання як подружжя з ким проживає дитина-інвалід у розмірі 1/8 частини з усіх видів доходу, протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею - відмовити. Зазначає, що згідно довідки ТОВ «СП Розумний Дім» від 17 грудня 2019 року № 14 про доходи, він отримує заробітну плату у розмірі 7 863 грн. 40 коп. Це його єдине місце роботи, іншої роботи чи доходу він не має. Окрім того, за місцем роботи його було відправлено у відпустку за власний рахунок з 01 січня 2020 року, а тому подальше стягнення аліментів у визначеному судом розмірі неможливо, оскільки призведе до його скрутного матеріального становища і фактично залишить його без засобів існування. Суд не взяв до уваги, що у 2019 році він подарував своїм дітям у рахунок сплати аліментів у рівних частках квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира належала йому на праві власності, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Після дарування квартири своїм дітям, він залишився без житла. На сьогоднішній день він орендує квартиру та сплачує за оренду 3000 грн. без врахування комунальних послуг. Відповідно до розписки від 29 березня 2018 року, за час перебування у шлюбі з позивачем, він взяв у борг грошові кошти у розмірі 300 000 грн. на потреби сім?ї, які необхідно повернути до 31 березня 2023 року ОСОБА_8 і які він особисто виплачує. Також з виписки по рахунку АТ «ПУМБ» убачається, що він за час перебування у шлюбі з позивачем взяв кредит на особисті потреби сім?ї, який також виплачує самостійно. Таким чином, він самостійно виплачує боргові зобов?язання подружжя. У зв?язку з цим, стягнення аліментів у такому розмірі ставить його у надзвичайно скрутне матеріальне становище. Визнання ним позову в частині сплати аліментів на дітей не є безумовною підставою для задоволення позову. Судом не було враховано, що обов?язок на утримання дітей покладається на обох батьків.

Апеляційне провадження відкрито 17 лютого 2020 року (а.с.133), ухвалою від 04 березня 2020 року справа призначена до розгляду в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи на 11 березня 2020 року (а.с.141).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Зазначає, що вони з відповідачем за спільною згодою подарували дітям у рівних частках квартиру, яка була їх спільною сумісною власністю, набутою за час шлюбу, що підтверджується договором дарування. Чинним законодавством не передбачено укладення договору дарування в рахунок сплати аліментів, а в разі якби вони домовились про це, то між ними б було укладено договір про припинення права на аліменти для дітей, а не договір дарування. Вона також подарувала свою частку дітям, але при цьому не відмовляється від утримання дітей. Про грошові кошти у розмірі 300 000 грн., які були взяті відповідачем у борг, їй взагалі нічого не відомо. До того ж у розписці зазначено, що кошти позичались для потреб сім?ї, проте не зазначено для яких саме цілей було взято ці кошти. Станом на березень 2018 року їх шлюб носив лише формальний характер, а тому відповідач не повідомляв її про свої борги, не витрачав кошти на дітей. Ні вона, ні діти не мають жодного відношення до кредиту, взятого відповідачем у АТ «ПУМБ», оскільки ще 09 жовтня 2018 року відповідачем було подано позов до суду про розірвання шлюбу, так як вони припинили спільне проживання. Тому доводи відповідача не спростовують наявність у нього регулярного заробітку та матеріального становища, що дозволяє утримувати дітей (а.с.137-138).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах  доводів та  вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін відповідно до ст.375 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачем.
Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.     
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України).

Нормами ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Стягуючи аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача суд першої інстанції дотримався вимог зазначеної норми права. 
Матеріалами справи також підтверджується, що відповідач ОСОБА_2  в судовому засіданні суду першої інстанції позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей визнав повністю. 
Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в том числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому, з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої ст.80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.
Син сторін має інвалідність, самостійно не тримає голову, не сидить, не перевертається, не розмовляє, не має спроб стояти, тому потребує постійного догляду, що підтверджується Лікарсько-консультативною комісією Обласної клінічної дитячої лікарні Кіровоградської обласної ради (а.с.8, 60).
Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина з інвалідністю, в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу), суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач є працездатним, працює в ТОВ СП «Розумний дім» головним енергетиком, за період з 01 травня 2019 року по 31 жовтня 2019 року його середньомісячний заробіток склав 9780 грн. 50 коп. (а.с.34), має у власності автомобіль, інших аліментних зобов`язань не має, на утриманні позивачки знаходиться двоє дітей, один з яких дитина-інвалід, відповідно відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей та на утримання дружини на весь час проживання з дитиною інвалідом.
       Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів апеляційним судом, підстави для якої  відсутні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. 

Згідно з ч.1 ст.190 СК України той із батьків , з ким проживає дитина, і той з батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини з зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Суд першої інстанції, дослідивши надані у справі докази та надавши їм належну правову оцінку за правилами ст.89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами в установленому законом порядку не укладався договір про припинення права на аліменти в зв`язку з передачею права власності на квартиру дітям. 
В рішенні суду також надана належна правова оцінка доводам відповідача про наявність у нього боргових зобов`язань, які не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів або звільнення від їх сплати. 
В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду не встановлено. 
Судове рішення ґрунтується на засадах верховенства права, його зміст відповідає завданням цивільного судочинства та ефективному захисту прав малолітніх дітей, як меті вирішення цивільних справ (ч. 1 стаття 2 ЦПК України). 

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішенняКіровського районного суду м. Кіровограда від 26 листопада 2019 року без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України . 
Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

Головуюча суддя                   Т. М. Авраменко

Судді:         Л. В. Суровицька

               В. В. Черненко