Постанова
Іменем України
 
27 травня 2020 року                                      
м. Київ                                                               
 
справа № 180/212/16-ц
провадження № 61-1498св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», 
третя особа - Управління праці та соціального захисту населення Виконавчого комітету Марганецької міської ради,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Посунся Н. Є., Баранніка О. П., Пономарь З. М., 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю із ОСОБА_3 . 
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 загинув у результаті дорожньо-транспортної пригоди на залізничній дорозі, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_3. Він був вітчимом позивача та чоловіком матері позивача - ОСОБА_4 , яка разом з чоловіком загинула в цій аварії.
Позивач посилався на те, що він втратив члена своєї сім`ї, оскільки з 1975 року і до часу їх загибелі постійно проживав з вітчимом та матір`ю однією сім`єю, за адресою: АДРЕСА_1 . 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив встановити факт його постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Українська залізниця») в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень. Стягнути з  ПАТ страхової групи «ТАС» - 2 550 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 1975 року і до моменту загибелі ОСОБА_3 , до ІНФОРМАЦІЯ_3.
Стягнуто із ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2 550 грн.
Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця», ОСОБА_2 солідарно на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 97 450 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено факт його постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 до дня його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Також суд дійшов висновку про те, що оскільки смерть ОСОБА_3 сталася внаслідок дії джерел підвищеної небезпеки - автобуса БАЗ-А079.04 «Еталон», власником якого є ОСОБА_2 , та електровозу НОМЕР_1 , власником якого на момент аварії було ДП «Придніпровська залізниця», то наявні підстави для покладення на власників джерел підвищеної небезпеки обов`язку відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану смертю ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» задоволено. Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що  позивач не довів спільне проживання з  ОСОБА_3 у період з 1975 року по ІНФОРМАЦІЯ_3. Враховуючи недоведеність факту проживання однією сім`єю із загиблим  ОСОБА_3 , позивач не має підстав для відшкодування на його користь моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2017 року     ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 16 лютого 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду  у складі колегіїз п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем доведено всі обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог, зокрема ту обставину, що він проживав однією сім`єю із  ОСОБА_3 .
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга     ОСОБА_1  задоволенню не підлягає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Урядовою комісією, призначеною розпорядженням прем`єр-міністра України від 12 жовтня 2010 року № 1951-р з розслідування причин дорожньо-транспортної пригоди, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 поблизу с. Максимівка Дніпропетровської області, встановлено, що ОСОБА_3 загинув на місці пригоди, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 на залізничному переїзді 115 км + 566 м на перегоні Нікополь-Марганець Придніпровської залізниці, поблизу с. Максимівка Дніпропетровської області, внаслідок зіткнення автобуса БАЗ-А079.04 «Еталон» (перевізник - приватний підприємець ОСОБА_2 ) під керуванням ОСОБА_6 , з електровозом ВЛ -8 Придніпровської залізниці, у результаті чого 45 осіб загинуло та 8 травмовано. Факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини, причини та наслідки дорожньої-транспортної пригоди викладені в акті розслідування причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди від 12 жовтня - 04 листопада 2010 року (т. 1, а.с. 8-10).
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 271 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з перевезенням пасажирів автомобільним транспортом, на два роки. 
Під час кримінального провадження судом встановлено, що ОСОБА_2 за усною домовленістю, без оформлення трудового договору  та внесення запису у трудову книжку, прийняв на роботу водія ОСОБА_6 , якому доручив перевезення пасажирів у автобусі БАЗ-А079.04 «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_3 , за маршрутом «Поліклініка-Городище». 
Згідно із полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/0789663 у період з 20 листопада 2009 року по 19 листопада 2010 року цивільно-правова відповідальність власника автобуса БАЗ-А079.04 «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова група «ТАС». 
Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю та відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу в результаті загибелі ОСОБА_3 , позивач посилався на те, що він втратив члена своєї сім`ї, оскільки з 1975 року постійно проживав з ОСОБА_3 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з даними домової книги за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 зареєстрований за вказаною адресою; зазначений будинок з 06 вересня 1973 року знаходиться у користуванні ОСОБА_3 (т. 1, а.с. 116-123).
Відповідно до паспортних даних та даних домової книги за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 був зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 з 03 березня 1995 року, знятий з реєстрації 26 червня 2003 року і з того ж часу зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції посилався на те, що позивач мешкав за іншою адресою, ніж померлий ОСОБА_3 .
Судом апеляційної інстанції встановлено, що 30 листопада 2002 року ОСОБА_1 одружився із ОСОБА_7 , має трьох дітей, будинок за адресою: АДРЕСА_2 , придбав у 2002 році у спільну власність з дружиною, а не з іншими особами. 
За змістом частин першої та п`ятої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). 
Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що позивачем не доведено спільного проживання з  ОСОБА_3 в період з 1975 року по 12 жовтня 2010 року.
Також суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що, враховуючи недоведеність факту проживання однією сім`єю із загиблим  ОСОБА_3 , позивач не має підстав для відшкодування на його користь моральної шкоди, завданої смертю ОСОБА_3 .
Доводи у касаційній скарзі зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу         ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк