ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2020 р.           Справа№ 910/15007/14
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Грека  Б.М.
суддів:            Остапенка О.М. 
          Сотнікова  С.В. 

за участю секретаря судового засідання: Ковган О.І.	
за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 19.05.2020	
розглянувши матеріали апеляційної скарги	  ОСОБА_1 	
на ухвалу	Господарського суду міста Києва від 18.09.2019	
у справі	№910/15007/14 (суддя Паламар П.І.)	
за заявою	Фізичної особи-підприємця Рачинського Віктора Анатольовича	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнароджний центр торгівлі»	
про	банкрутство	
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 01.08.2014 порушено провадження у справі №910/15007/14 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі", ухвалою від 18.02.2015 затверджено реєстр кредиторів.
Постановою суду від 12.12.2018 боржника визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута Демчана О.І.
У квітні, липні 2019 року ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" Демчан О.І. звернувся в суд із клопотанням про надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення, заявами про скасування арешту, обтяжень рухомого майна банкрута, які уточнив заявою №02-01/37-162 від 18.07.2019.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 у справі №910/15007/14 клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" Демчана О.І. про надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення задоволено. Надано згоду на продаж предмету забезпечення. Заяву ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" Демчана О.І. про скасування арешту, обтяжень рухомого майна банкрута задоволено. Скасовано обтяження, накладені на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі", які містяться в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду міста Києва від 18.09.2019, в якій просить скасувати її та направити справу про банкрутство ТОВ "Міжнародний центр торгівлі" №910/15007/14 на подальший розгляд до Господарського суду міста Києва.
Апеляційна скарга мотивована порушенням норм матеріального та процесуального права, зазначено, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано, що посадові особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" та керівник КП  «Птахокомбінат» доводять своїми діями до фіктивного банкрутства. Скаржник не погоджується щодо процедури реалізації заставного майна та продано за заниженною ціною.
06.02.2020 від арбітражного керуючого Демчана О.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що у справі про банкрутсво проведено аналіз фінансово-господарського стану боржника, як за 3 роки до порушення провадження у справі про банкрутсво, так і після введення процедури розпорядження майном, за результатами аналізу ознак фіктивного банкрутсва не виявлено. При цьому, після проведення аукціону ліквідатор звернувся до ОСОБА_1 з запитом про надання реквізитів для погашення його кредиторської заборгованості.
18.03.2020 від Акціонерного банку "Укргазбанк" надійшов відзив з посиланням на те, що ОСОБА_1 вважаючи, що банкрутсво порушено неправомірно так і не звернувся до суду про оскарження порушення провадження у справі про банкрутсво.
19.05.2020 від ОСОБА_1 та від фізичної особи-підприємця Рачинського В.А. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, які мотивовані тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 установлено карантин, і пов`язані з цим обставини є поважною причиною для неявки в судове засідання, апеляційною інстанцією залишено без задоволення з огляду на те, що явка представників учасників у судове засідання обов`язковою не визнавалась, сторонами не зазначено причин, які безпосередньо перешкоджають їм бути присутніми, тоді як саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів.  
Представники сторін повідомлені належним чином, направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій ухвали суду.
Крім того, судом також враховано, що за приписами частини 1  статті 9 Господарського процесуального кодексу України    ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2  статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень"  усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше  наступного  дня  після  їх виготовлення  і  підписання.
Згідно з ч.ч. 1, 2  ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень", для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1  ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з ухвалами суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Відповідно до ч. 4    ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає за можливе здійснювати розгляд скарги, так як сторони належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, учасниками якої вони є, а часткова неявка не перешкоджає розгляду справи.
Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, Північний апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 18.09.2019 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання та надання згоди на продаж майна, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний господарський суд, виходив з наступного.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, ухвалою суду від 18.02.2015 вимоги кредиторів у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" мають наступну структуру: фізичної особи-підприємця Рачинського В.А. та Коломейчука Є. В . - не забезпечені, ПАТ "Укргазбанк" - частково забезпечені на суму 122  630  669,87 грн., ОСОБА_1 - повністю забезпечені заставою дев`ятьох баштових кранів.
Згідно ч. 5 ст. 44 Закону ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами.
Поясненнями ліквідатора, поданим ним до суду першої інстанції зазначено, що звітом за період виконання ним повноважень розпорядника майна боржника, витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №43154728 від 15.01.2014 стверджується, що із майна, яке перебуває у заставі ОСОБА_1 згідно договору застави від 02.12.2009 були виявлені та наявні три баштові крани, а саме "Potain ” MC 175 №№ 350789, 350805, 350996.
Також виявлено майно, що перебуває у заставі ПАТ "Укргазбанк".
З пояснень учасників справи, наданих у судовому засіданні в суді першої інстанції слідує, що кредитор ПАТ "Укргазбанк" надав згоду на продаж майна, що є предметом забезпечення, а ОСОБА_1 з цього приводу заперечив.
Зокрема, відповіді на звернення ліквідатора №02-01/37-151 від 13.05.2019 ОСОБА_1 надано не було.
Матеріалами справи підтверджується, що вартість баштових кранів, що є предметом застави, значно перевищує розмір забезпечених вимог кредитора ОСОБА_1 , кошти від продажу указаного майна після задоволення вимог цього кредитора підлягають включенню до ліквідаційної маси і спрямуванню на задоволення вимог інших кредиторів боржника.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі-Закон) продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.
За змістомст. 42 Закону про банкрутство, надання згоди на продаж заставного майна забезпеченим кредитором не надає йому права обирати порядок та умови реалізації заставного майна, в тому числі його початкову вартість на повторному аукціоні, оскільки такий порядок та умови в значній мірі визначені  законом, а також способи реалізації активів боржника обирає ліквідатор (ст. ст.  43,  44,  65,  66 Закону про банкрутство), таким чином, обраний ліквідатором спосіб продажу майна банкрута відповідає вимогам  закону  і правовій позицій, викладеній у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 21.06.2018 у справі № 914/701/17.
Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи скаржника щодо порушення арбітражним керуючим - ліквідатором вимог абз. 2 ч. 4  ст. 42 Закону про банкрутство  в частині відсутності згоди кредитора ОСОБА_1 на продаж майна підприємства - банкрута, яке є предметом забезпечення, з можливістю зниження початкової вартості, оскільки наведеною нормою визначено порядок надання згоди на продаж заставного майна боржника заставним кредитором або судом (у разі неотримання згоди заставного кредитора) в цілому, а не на кожну окрему дію, спрямовану на реалізацію заставного майна або проведення окремого аукціону.  Закон про банкрутство  не містить положень, які б надавали забезпеченому кредитору право обирати умови та порядок реалізації заставного майна, в тому числі погоджувати початкову вартість (правова позиція ВС №15/302-б від 05.11.2019).
Щодо тверджень скаржника про фіктивність банкрутсва, суд залишає без розгляду, адже предметом оскарження не є законність порушення банкрутства у справі, при цьому, саме під час провадження справи про банкрутсво вже досліджувалось питання, зокрема і фіктивності банкрутсва, прихованого банкрутсва або умисного доведення до банкрутва. За результатами аналізу ознак фіктивного банкрутсва не виявлено. 
Крім того, провадження у справі про банкрутсво порушено 01.08.2014. У випадку незгоди з правомірністю відповідного рішення суду ОСОБА_1 мав можливість оскаржити його, але до теперішнього часу не оскаржувалорсь а ні ухвала про порушення банкрутства, а ні постанова про визнання боржника банкрутом.
Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" Демчана О.І. про надання згоди на продаж майна, що є предметом забезпечення.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 38 Закону з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.
За таких обставин заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародний центр торгівлі" Демчана О.І. про скасування арешту, обтяжень рухомого майна банкрута також правомірно задоволена.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Проніна та інші проти України" від 18.07.2006 зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може прийматись як вимоги подавати детальну відповідь на кожний аргумент.
У рішенні у справі "Сутяжник проти Росії" (заява № 8269/02) від 23.07.2009, Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що не може бути скасоване правильне по суті судове рішення та не може бути відступлено від принципу правової визначеності лише з підстав порушення незначних правил при розгляді та задля правового пуризму, судове рішення може бути скасоване лише з метою виправлення істотної судової помилки.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду  ухвали судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. Доводи скаржника спростовуються матеріалами справи та встановленими обставинами. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції  - без змін.   
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275 Господарського процесуального кодексу України,  Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд                                                                 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського міста Києва від 18.09.2019 залишити без змін.
Матеріали справи №910/15007/14 направити до Господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України та нормами Кодексу України з процедур банкрутства. 

Головуючий суддя                                                            Б.М. Грек 

Судді                                                                                О.М. Остапенко

                                                                                С.В. Сотніков

повний текст виготовлено 26.05.2020