Ухвала        
 
06 квітня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 363/1698/17
провадження № 61-21952ск19
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., розглянувши заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Гулейкова І. Ю. у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Фізична особа - підприємець   ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) у грудні 2019 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від   05 червня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року у вищевказаній справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ФОП ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Вишгородського районного суду Київської області від   05 червня 2019 року.
 
Цією ж ухвалою касаційну скаргу в частині оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 17 січня 2020 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема запропоновано скаржнику: подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням поважних підстав для його поновлення та надати докази сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн.
 
У січні 2020 року до Верховного Суду надійшло клопотання від ФОП ОСОБА_1  про поновлення строку на касаційне оскарження та клопотання про звільнення ФОП     ОСОБА_1 від сплати судового збору. Клопотання про звільнення від сплати судового збору ФОП   ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що сума його доходу за 2019 рік склала 100,00 грн, інших доходів заявник не має. На підтвердження зазначеного заявник надав копію податкової декларації фізичної особи - підприємця за 2019 рік.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в задоволенні клопотання ФОП   ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору відмовлено, оскільки правила статті 8 Закону України «Про судовий збір» не передбачають можливості відстрочення, розстрочення, зменшення розміру судового збору для фізичних осіб - підприємців або звільнення фізичних осіб - підприємців від сплати судового збору.
 
Цією ж ухвалою продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги ФОП  ОСОБА_1 до 09 березня 2020 року але не більше десяти днів з дня отримання ухвали, а саме для надання доказів на підтвердження дати вручення йому копії оскаржуваної ухвали та доказів сплати судового збору за подання касаціної скарги у розмірі 1 921,00 грн.
 
У квітні 2020 року до Верховного Суду надійшла заява ФОП   ОСОБА_1 про відвід судді Гулейкова І. Ю., яка обґрунтована тим, що указаний суддя, вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 363/1698/17, обмежив право заявника на доступ до суду, оскільки відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та залишив касаційну скаргу без руху. З наведених підстав ФОП  ОСОБА_1 вважає ухвалу Верховного Суду від 07 лютого 2020 року в частині зобов`язання сплати судового збору незаконною та дискримінаційною.
 
Розглядаючи заяву ФОП  ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Гулейкова І. Ю., суд виходить із наступного.
 
У відповідності до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у                      результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;  є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.  До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з  процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
 
Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин,                           встановлених статтею 37 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про  відвід              судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить                  висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і  визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. 
Вищевикладене свідчить про те, що доводи заяви про відвід судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. по своїй суті є незгодою заявника з прийнятим суддею процесуальним рішенням, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.
Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України», зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
Зміст заяви ФОП     ОСОБА_1 про відвід судді-доповідача Гулейкова І. Ю. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України для відводу судді та зводиться до незгоди з вимогою суду щодо сплати судового збору.
Отже, оскільки суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого ФОП   ОСОБА_3 відводу судді-доповідача Гулейкова І. Ю., тому у відповідності до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді,  визначеному у порядку,  встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України. 
 
Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Визнати необґрунтованим заявлений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 відвід судді-доповідачу Гулейкову Ігорю Юрійовичу у справі за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 серпня 2019 року.
 
Заяву про відвід судді-доповідача Гулейкова Ігоря Юрійовича передати для вирішення іншому судді.  
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                     І. Ю. Гулейков