П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
04 травня 2020року                                                                                           м. Київ
 
Справа № 761/25468/18
Провадження: № 22-ц/824/4688/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль A.A.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Дикого Юрія Олеговича в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Пономаренко Н.О.,
у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» в особі Комунального концерну «Центр комунального сервісу» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,
 
встановив:
 
У липні 2018 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» в особі КК «Центр комунального сервісу» звернулися до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_3 , яка є власницею квартири АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , проживаючи за вказаною адресою не в повній мірі сплачували житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим у них утворилася заборгованість за період з 01.01.2014 року по 28.02.2019 року. За таких підстав та з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог просили стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 01.01.2014 року по 28.02.2019 року у розмірі 23 816,77 грн, з яких: 17 418,45 грн - основна сума заборгованості; 5 294,28 грн. - інфляційні нарахування; 1 104,04 грн - 3% річних; стягнути з відповідачів на користь Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» солідарно заборгованість за період з
01.01.2014   року по 28.02.2019 року у розмірі 6 232, 23 грн, з яких: 2 986, 30 грн - основна сума заборгованості; 2 812, 19 грн - інфляційні нарахування; 433,74 грн - 3 % річних.
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року позов КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» солідарно заборгованість у розмірі 17 400,17 грн., з яких: 11 117,70 грн - основна заборгованість, 5 194,48 грн - інфляційні втрати та 1 087,99 грн - 3% річних.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» солідарно заборгованість у розмірі 3138,42 грн., з яких: 2 712,29 грн - інфляційні втрати та 426,13 грн - 3% річних.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва» у рівних частках судовий збір у розмірі 543,21 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» у рівних частках судовий збір у розмірі 512,80 грн.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Дикий Ю.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не врахування обставин, що мають істотне значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» в особі Комунального концерну «Центр комунального сервісу» залишити без розгляду, позовні вимоги КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» залишити без задоволення.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази та залишив поза увагою те, що позивачами не було надано затверджених уповноваженим центральним органом виконавчої влади тарифів та цін на житлово-комунальні послуги за заявлений до стягнення період. Окрім того, позивачами на підтвердження заявлених вимог на були надані такі докази як відомості про знаходження у них на балансі будинку, в якому проживають відповідачі, договорів про надання послуг, що укладені з обслуговуючими компаніями, тощо. Також зазначав, що складений представником позивачів розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України. Вказував, що в матеріалах справи також відсутній належним чином засвідчений договір доручення №52/дор від 13.11.2015 року, укладений між Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» та КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», вказаний договір, на його думку, не уповноважує Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» на представництво інтересів КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва».
Ухвалами Київського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відзиві на апеляційну скаргу Бєлкін К.О. в інтересах Комунального концерну «Центр комунального сервісу» зазначив, що споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Нарахування заборгованості здійснювалось на підставі тарифів, визначених розпорядженнями КМДА, також вказав, що на час надання послуг у чинному законодавстві відсутні вимоги щодо використання первинних документів, як єдиних належних доказів, що б підтверджували існування тих чи інших операцій.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , проживає в ній та користується послугами, що надаються/надавалися позивачами.
Власником квартири та власником особового рахунку є ОСОБА_3 
Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва» відповідно до рішень Київської міської ради від 22 вересня 2011 року № 24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» та від 09 жовтня 2014 року №270/270 перейменоване з КП «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради від 19 лютого 2007 року № 187.
Відповідно до п.2.2. Статуту КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» здійснює діяльність з надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням договорів у встановленому порядку.
Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011 року №24/6240 «Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва» перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового фонду господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківської районної у м. Києві державною адміністрацією 31 жовтня 2001 року.
Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відповідно до Статуту (пункт 2.1.) забезпечує послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) централізованого опалення до споживачів по внутрішньобудинкових мережах на підставі договорів, укладених Підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених Підприємством безпосередньо зі споживачами послуг.
13.11.2015       року між КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» укладено договір доручення №52/дор.
Виконавцями послуг є Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та КП « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».
Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах та врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та положеннями Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 №572.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із невиконання відповідачами обов`язку сплатити за надані житлово-комунальні послуги. При цьому, суд зазначив, що до стягнення підлягає заборгованість за житлово-комунальні послуги, інфляційні втрати та 3 % річних за період з січня 2014 року по лютий 2019 року. У задоволенні вимог про стягнення заборгованості за період з 01.01.2014 року до червня 2016 року суд відмовив, застосувавши позовну давність.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина 1 статті 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Судом встановлено, що позивачі просили стягнути заборгованість за період з 01.01.2014 року по 28.09.2019 року.
Згідно матеріалів справи позов було подано 05.07.2018 року, тобто, зі спливом строку позовної давності.
За таких підстав, суд першої інстанції правильно вважав обґрунтованими лише вимоги позивачів про стягнення з відповідача коштів за період з липня 2016 року по лютий 2019 року.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
При цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Судом встановлено, що власником квартири та власником особового рахунку є ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 . Останні проживають в даній квартирі та користуються послугами, що надаються/надавалися позивачами.
Встановлено, що виконавцями послуг щодо надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення та газопостачання відповідачам є «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» та КП « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».
На підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог позивачі надали розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги ОСОБА_3 , здійснений КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» за період з 01.01.2014 року по 01.02.2019 року, розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги ОСОБА_3 , здійснений КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» за період з 01.01.2014 року по 01.02.2019 року, довідку про нарахування за особовим рахунком НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 (а.с. 139-146).
Факт надання позивачами послуг відповідачам підтверджується копіями договору № 477 про прибирання і утримання прибудинкових територій, договору №484 про поточне утримання і технічне обслуговування внутрішньо-будинкових інженерних мереж і комунікацій у житлових будинках, договору № 28 про надання послуг з утримання будинків, споруд, об`єктів благоустрою і прибудинкових територій, договору № 5 про надання послуг з утримання будинків, споруд, об`єктів благоустрою і прибудинкових територій, договору № 05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, договору № 39 про умови поставки газу для побутових потреб мешканця багатоквартирних будинків, договору № 32-0074 на постачання теплової енергії у гарячій воді з додатком №6.
При цьому факт наявної заборгованості відповідачами не спростовано, доказів на підтвердження оплати наданих позивачами послуг суду не надано.
За таких обставин, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивачів заборгованості за житлово-комунальні послуги в межах позовної давності із застосуванням норм статті 625 ЦК України.
Також колегія суддів відмічає наступне.
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги є результатом господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; такі послуги надаються індивідуальному споживачу - фізичній або юридичній особі, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника іншій особі, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951 цс 15 та у в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).
З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що за відсутності укладеного між сторонами договору відсутні підстави для стягнення заборгованості за надані та спожиті відповідачами житлово-комунальні послуги відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.
Також слід відмітити, що нарахування оплати за житлово-комунальні послуги, направлення споживачам, в тому числі відповідачці, квитанцій, листів, повідомлень та вимог про усунення порушень умов і правил надання житлово-комунальних послуг, визначених нормативно-правовими документами, в тому числі щодо втручання в роботу системи централізованого опалення, вимог про приведення систем центрального опалення у відповідність до будівельних норм, санітарно-технічних вимог і правил експлуатації багатоквартирного будинку не є пропозицією щодо придбання товару (послуги), а є способами реалізації функцій і завдань, покладених на управляючу компанію статутом підприємства і нормативно-правовими актами, якими врегульовано правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, та спрямовані на виконання послуг, обумовлених договорами абонентського обслуговування.
Згідно пояснень, наданих позивачами в суді першої інстанції до розрахунку заборгованості, виготовленому у формі сервісу, нарахування за послугу утримання будинків прибудинкової території здійснювалось на підстав розпорядження КМДА від 2912.2010 року № 1221 за тарифом2,44грн/кв.м та розпорядження № 688 від 06.06.2017 року за тарифом 5,4 грн/кв.м; нарахування за послуги централізованого постачання та водовідведення холодної води здійснювалося на підставі розпорядження КМДА від 2701.201 рок № 101 та від 31.05.2011 року № 585 за тарифом 3,5 грн/кв. м; нарахування за послугу газопостачання здійснювалось на підставі постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 13 липня 2010 року № 812 за тарифом 0,7254 грн/куб.м. та постанови К МД А від
03.04.2014   року № 420 за тарифом 1,182 грн/куб.м.; нарахування за послугу централізованого опалення здійснювалось на підставі розпорядження КМДА від 29.12.2010 року № 222 за тарифом 31 грн/кв.м.
За таких підстав, доводи скаржника про те, що позивачами не було надано затверджених уповноваженим центральним органом виконавчої влади тарифів та цін на житлово-комунальні послуги за заявлений до стягнення період, не приймаються до уваги колегії суддів як безпідставні.
Щодо доводів скаржника про те, що складений представником позивачів розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-ХІУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.
Для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно з дотриманням вимог цього Закону обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засада бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або підприємством, суб`єктом підприємницької діяльності, самозайнятою особою, що провадять діяльність у сфері бухгалтерського обліку та/або аудиторської діяльності; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства. Ця форма організації бухгалтерського обліку не може застосовуватися на підприємствах, звітність яких повинна оприлюднюватися, та в бюджетних установах.
Згідно зі ст. 9 даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Особовий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_3 як власника квартири, є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій.
Наданий позивачами розрахунок заборгованості здійснений саме на підставі даних особового рахунку, а тому вважати, що даний розрахунок заборгованості за комунальні послуги не є документом бухгалтерського обліку та не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, не можна.
Окрім того, бухгалтерський облік щодо поточних нарахувань здійснюються за допомогою програмного забезпечення у електронній базі даних. Дані, відображені в розрахунках заборгованості, є витягами з даних програмного забезпечення за певний період.
Позивачем до матеріалів позову також було надано довідку про заборгованість відповідачів, а саме рахунок-попередження, який сформований програмним забезпеченням з електронної бази даних щодо нарахувань і оплат за адресою відповідачів, підписаний бухгалтером КК «Центр комунального сервісу» та скріплений печаткою.
При цьому, контррозрахунку відповідачами ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції надано не було.
Щодо посилань скаржника на те, що в матеріалах справи договір доручення №52/дор від 13.11.2015 року, укладений між Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» та КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», не засвідчений належним чином, а тому не уповноважує Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» на представництво інтересів КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району міста Києва», колегія суддів відмічає наступне.
Під час перевірки копій документів, на предмет їх відповідності ст. 95 ЦПК України, слід брати до уваги правила засвідчення копій документів, що визначені Національним стандартом України «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів ДСТУ 4163- 2003», затвердженим наказом Держспоживстандарту від 7.04.2003 №55, Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджені наказом Міністерства юстиції від 18.06.2015 №1000/5(далі - Правила), інструкції з діловодства в окремих органах державної влади (місцевого самоврядування) та інші нормативно-правові акти.
Серед іншого, відповідно до п.8 розд.10 зазначених Правил копія набуває юридичної сили лише у разі її засвідчення в установленому порядку.
Напис про засвідчення копії складається зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копії.
Напис про засвідчення копії скріплюється відбитком печатки відповідного структурного підрозділу установи або печатки «Для копій».
У випадках, визначених законодавством, копії документів засвідчуються відбитком печатки установи.
Під засвідченням копії документа слід розуміти саме засвідчення відповідності копії оригіналу відповідного документа, а тому відсутність на копії напису про її засвідчення «Згідно з оригіналом» чи в іншому словесному виразі дає підстави вважати її такою, що не посвідчена в установленому порядку.
Згідно п.1.1.5 договору доручення №52/дор від 13.11.2015 року довіритель довіритель КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» доручає, а повірений Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» приймає на себе зобов`язання представляти інтереси довірителя та вчиняти від його імені наступні юридичні дії: вживати заходи, спрямовані на погашення заборгованості боржників перед довірителем в судовому порядку, в тому числі здійснювати представництво, захист законних прав а охоронюваних законом інтересів довірителя перед його боржниками, з правами відповідного учасника процесу.
Надані позивачем копії документів, в тому числі, копія договору доручення №52/дор, містять напис про засвідчення копії «Згідно з оригіналом», особистий підпис особи, яка уповноважена на підставі довіреності представляти інтереси Комунального концерн «Центр комунального сервісу», та яка засвідчує копії - Бєлкіна К.О. , його ініціалів (ініціалу імені) та прізвища, дати засвідчення копій, а тому посилання скаржника на належне посвідчення договору доручення №52/дор від 13.11.2015 року колегією суддів до уваги не приймаються.
Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції відповідачів, яким надана  належна оцінка судом першої інстанції. 
 Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року ухвалене судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу адвоката Дикого Юрія Олеговича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                                   Т.О. Невідома
 
Судді                                                                                                              Д.Р. Гаращенко
 
                                                                                                                                          А.А. Пікуль