ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/5561/17                                        Головуючий суддя І інстанції Шинкарчук Я. А.
Провадження № 22-ц/818/1689/20                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про спадкове право

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року, постановлену у складі судді Шинкарчука Я.А., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - державний нотаріус Одинадцятої державної нотаріальної контори Харківської області Коваленко Лариса Олександрівна, державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори Харківської області Кормілець Юлія Миколаївна про визнання заповіту недійсним, 

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 від 15 вересня 2016 року, посвідчений 15 вересня 2016 року державним нотаріусом Одинадцятої державної нотаріальної контори Харківської області Коваленко Л.О.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду, оскільки вона є необґрунтованою та незаконною.
В обґрунтування скарги зазначив, що судові засідання відкладались, зокрема, на підставі наданих учасниками справи заяв про відкладення судових засідань, обґрунтованих різними причинами і кожного разу судом було перенесено, про що і зазначено у ухвалі Харківського районного суду Харківської області, однак жодним чином не обґрунтовано, чому саме заява про перенесення судового засідання з додатками, які підтверджували поважність пропуску судового засідання є підставою для залишення позовної заяви без розгляду
Вказав, що позивачем та відповідачем під час розгляду справи було подано клопотання про виклик та допит свідків, явка яких була забезпечена в судові засідання, однак розгляд справи не відбувався з причин, які не залежали від сторін по справі. 
Зазначив, що неодноразово судом відкладалися судові засідання з причин неявки відповідача по справі.
Зауважив, що повістки про виклик до суду сторонам не направлялися, однак позивач постійно стежив за рухом справи в суді.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Від ОСОБА_1 19.03.2020 надійшла заява про апеляційний розгляд справи за його відсутності.
ОСОБА_2 19.03.2020 звернулась до суду із заявою про відкладення розгляду справи на час після припинення особливого режиму роботи судів, пов`язаного з із карантинними заходами по запобіганню поширення інфекції.
Суд, з урахуванням нормативних строків розгляду апеляційних скарг, передбачених ст. 371 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, не вважаючи поважними наявність карантинних заходів в суді апеляційної інстанції, на які послалася ОСОБА_2 , оскільки у неї була реальна процесуальна можливість взяти участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами Харківського апеляційного суду, що передбачено ст. 212 ЦПК України. З урахуванням передбаченого ст. 11 ЦПК України принципу пропорційності та для забезпечення виконання визначеного ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України основного завдання цивільного судочинства, оскільки предметом розгляду у даній справі є суто процесуальне рішення щодо залишення позову без розгляду, яке не вимагає особистих пояснень учасників справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності усіх учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
Нормою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що у жовтні 2017 року до Харківського районного суду Харківської області надійшов позов представника ОСОБА_1 - адвоката Старовойтової Марини Володимирівни, в якому позивач просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 15 вересня 2016 року посвідчений 15 вересня 2016 року державним нотаріусом Одинадцятої державної нотаріальної контори Харківської області Коваленко Л.О.
На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 10 листопада 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України. Так, відповідно до пункту 9 статті 1 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Ухвалою суду від 26 березня 2018 року задоволено заяви відповідача ОСОБА_2 та представника позивача - адвоката Старовойтової Марини Володимирівни про виклик свідків. В судовому засіданні, яке відбулося 14 вересня 2018 року суд допив свідка ОСОБА_4 .
Наступні судові засідання відкладались, зокрема, на підставі наданих учасниками справи заяв про відкладення судових засідань, обґрунтованих різними причинами, а саме:
- судове засідання призначене на 07.02.2019 відкладено на підставі двох заяв: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 за вх.№3845) про відкладення слухання справи через погане самопочуття останнього (а.с.141, т.1), а також заява представника відповідача - Воробйова Олексія Олеговича (07.02.2019 за вх.№3842) про відкладення слухання справи у зв`язку з узгодженням умов мирової угоди (а.с.142, Т.1);
- у судове засідання призначене на 21.03.2019 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належними чином (а.с.145,146,147, т.1), причини неявки не повідомили, судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою учасників в судове засідання;
- судове засідання призначене на 18.04.2019 відкладено, оскільки учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені, причини неявки не повідомили;
- судове засідання призначене на 05.06.2019 відкладено, оскільки учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином (а.с.159, т.1), причини неявки не повідомили. Від ОСОБА_2 05.06.2019 надійшла на електронну пошту суду не підписана особою заява про відкладення справи, яка не приймається до уваги судом, оскільки не відповідала вимогам визначеним ЦПК України (а.с.166-169, т.1);
- в судове засідання призначене на 11.07.2019 учасники справи не з`явилися, причини неявки не повідомили, судове засідання з цих причин було відкладено. 11.07.2019 на адресу суду надійшла на електронну пошту не підписана цифровим підписом заява від імені представника ОСОБА_2 - адвоката Воробйова О.О. про відкладення справи, яка з огляду на відсутність належного підпису не приймається до уваги судом (а.с.172-175, Т.1);
- судове засідання призначене на 20.08.2019 відкладено, оскільки учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце проведення судового засідання були завчасно 10.08.2019 повідомлені належним чином (а.с.187,188, т.1). Від позивача ОСОБА_1 14.08.2019 надійшла до суду заява про відкладення справи, оскілки останній перебуває у відпустці (а.с.185-186, т.1). Відповідач про причини неявки суд не повідомила;
- у судове засідання призначене на 18.11.2019 учасники справи не з`явилися, причини неявки не повідомили, судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою учасників в судове засідання. Від представника ОСОБА_1 18.11.2019 надійшла на електронну пошту суду не підписана належним чином заява про відкладення справи, оскілки остання перебуває на лікарняному (а.с.194-195, т.1). Інших заяв від учасників справи не надходило.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що позивач та його представник неодноразово належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, проте до суду не з`явилися. Від позивача неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи, які обґрунтовані різними причинами. Обставини неявки у судові засідання позивача та її представника, яким було відомо про наявність цивільної справи в суді, неодноразові виклики їх в судові засідання, дали підстави суду стверджувати про неналежне здійснення ними своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що призводить до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час, вже понад 10 місяців, не може бути вирішена по суті.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Крім того, відповідно до статті 11 ЦПК України у цивільному судочинстві діє принцип пропорційності, який означає, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з частиною другою статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:
1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;
2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;
3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;
4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;
5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.
Згідно положень частини третьої статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до вимог частини дев`ятої статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Вказані положення також зазначені у частині першій статті 257 ЦПК України. Тобто, законом не вказано про врахування поважності причин повторної неявки позивача, зазначені зміни до законодавства внесені з метою недопущення зловживання особами, які беруть участь у справі, своїми процесуальними правами.
Таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою статті 210 ЦПК України та статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
При цьому законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 5 ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2 ст. 257 ЦПК України).
Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і це не може бути підставою для скасування постановленої ним ухвали про залишення заяви без розгляду.
З приведеного вище вбачається, що позивач та його представник майже 10 місяців поспіль, посилаючись на різні причини, які не завжди були підтверджені належними і допустимими документами, неодноразово не з`являлися у судові засідання у даній справі, що з урахуванням невикористання позивача процесуальної можливості надіслати свого представника та значного перевищення розумного строку розгляду справи не з вини суду свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку, що відповідно до змісту ст. 44 ЦПК України не допускається. 
Згідно із частиною четвертою статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Рішенням Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
З цих підстав колегія суддів відхиляє доводи скарги, за їх необґрунтованістю, вони висновків суду не спростовують, судом першої інстанції постановлено ухвалу із дотриманням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 20 грудня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 23 березня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.