Справа № 308/2286/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

09 квітня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В.,
       з участю секретаря Чучки Н.В.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2020 року (у складі судді Дергачової Н.В.) про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про визнання права власності на частку в квартирі та зняття із неї арешту, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у березні 2020 р. 
       Просила визнати за нею право власності на 2/15 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і зняти арешт.
       Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову (а.с.3-4).
       Просить:
-вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення реалізації арештованого нерухомого майна, а саме - 1/5 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 м2, лот №407965, у виконавчому провадженні №60362525 на системі електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ);
-заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Роману Р.М. і ДП «Сетам» вчиняти будь-які дії із проведення електронних торгів та оформлення результатів електронних торгів із продажу лоту № 407965 «1/5 частини житлової квартири, загальною площею 66,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 », у виконавчому провадженні № 60362525, в тому числі підписувати протокол електронних торгів, проводити розрахунку за продане майно, складати акт про проведенні електронні торги.
       На обґрунтування заяви вказала, що спірне майно (квартира), арештоване в межах виконавчого провадження № 60362525. Проте, позивач має намір визнати право власності на 2/15 частини спірної квартири, яка належить в тому числі і боржнику ( ОСОБА_2 ), а тому реалізація спірного майна, яке арештоване в рамках виконавчого провадження, на електронних торгах третій особі, може порушити майнові права позивача.
       Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2020 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
        ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу, а вимоги, викладені в заяві, задовольнити в повному обсязі. Доводить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
-застосована судом першої інстанції норма процесуального закону (ч.11 ст.150 ЦПК України) не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки спір виник між фізичними особами;
-заявник належними та допустимим доказами довела ті обставини, на які вона посилалася як на обґрунтування своїх вимог.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       06 квітня 2020 р. до Закарпатського апеляційного суду надійшли заяви від усіх учасників справи про розгляд справи без їх участі (у зв`язку із запровадженими карантинними заходами). Відтак, колегія суддів убачає можливим розглянути справу без участі сторін за наявними у матеріалах справи документами.
       Апеляційну скаргу належить задовольнити, ухвалу - скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити, з таких мотивів.
       Суд першої інстанції виходив із безпідставності вимог заяви про забезпечення позову.
       При цьому констатував, що у випадку задоволення заяви про забезпечення позову, вжиті заходи забезпечення позову будуть перешкодою приватному виконавцю здійснювати покладені на нього законом обов`язки щодо реалізації арештованого нерухомого майна, а саме 1/5 частини житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 м2, лот № 407965, у виконавчому провадженні № 60362525 на системі електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ).
       Також суд зауважив, що заявником не надано жодних належних та допустимих доказів того, що вказана у заяві квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить йому та відповідачам на праві власності, незважаючи на той факт, що ця інформація є відкритою для вільного доступу, відтак на цей час взагалі не можна достовірно встановити чи є сторони у цій справі належними та чи виник між ними будь - який спір.
       Крім того, позивачем зазначається, що спірна квартира є арештованою, проте жодних доказів на підтвердження цього не надано.
       Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції через їх невідповідність обставинам справи, письмовим доказам і нормам процесуального права.
       Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
       Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
       Згідно з пунктом 5 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.
       Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
       Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
       Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
       Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.
       При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
       Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частку квартири і зняття із неї арешту. Позов мотивований тим, що вона 19.02.2020 р. довідалася про те, що частина квартири, співвласницею якою вона є, виставлена на продаж через СЕТАМ. Однак ні вона, ні інший співвласник квартири не мають жодних зобов`язань перед третіми особами. Із загальнодоступних джерел позивачеві стало відомо, що стягнення на частину майна накладено за боргові зобов`язання ОСОБА_2 (брата позивача).
       Позивач у позовній заяві доводить, що вона була позбавлена частки квартири від частки, що була передана двом малолітнім особам (кожному по 1/5) , відтак позивач незаконно втратила 1/3 частину від 2/5, що становить 2/15 частини.
       Позивач доводить, що між сторонами виник спір щодо розміру частки у спірному майні (квартирі), на яку накладено арешт у рамках виконавчого провадження і проводяться дії із продажу частки спірного майна, яке належить боржникові ( ОСОБА_2 ), на електронних торгах.
       Звертаючись із заявою про забезпечення позову, позивач просила зупинити реалізацію спірного майна на електронних торгах і заборонити приватному виконавцю вчиняти певні дії щодо спірного майна.
       Очевидно, що в разі невжиття заходів забезпечення позову є ризики, що частина спірного майна (квартири) може бути реалізована на електронних торгах. Указані дії необхідно попередити, оскільки існує спір щодо розміру частки позивача в спірній квартирі щодо якої відбуваються електронні торги.
       У випадку невжиття заходів забезпечення позову та за умови ухвалення судового рішення на користь позивача виконати таке рішення буде складно або взагалі неможливо, адже під час розгляду справи по суті спірне майно може бути будь-яким способом відчужене третім особам, і позивачем надаються докази цього, а саме скріншот із інтернет сайту СЕТАМ (а.с.8), що ставить під загрозу виконання майбутнього судового рішення, знову ж таки, у випадку задоволення позовних вимог.
       Заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач, є співмірними заявленим позовним вимогам, цілком відповідають характеру спірних правовідносин і ніяким чином не порушують прав учасників спору, а навпаки, зможуть забезпечити рівність таких прав.
       Ужиття заходів забезпечення позову захистить права позивача у випадку задоволення його позовних вимог. Інтереси та права інших учасників спірних правовідносин таким забезпеченням не будуть порушені або обмежені, оскільки заходи забезпечення позову мають виключно тимчасовий характер і після вирішення спору по суті, вони будуть скасовані і у випадку ухвалення рішення не на користь позивача, дії із реалізації спірного майна шляхом проведення електронних торгів будуть поновленні.
       Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
       Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. 
       Застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин ч.11 ст.150 ЦПК України є помилковим, оскільки вказана норма стосується зупинення торгів, тендерів, конкурсу, аукціону та інших публічних конкурсних процедур, які проводить держава шляхом забезпечення позову.
Окрім того, п.5 ч.1 ст.150 ЦПК України є чинним, відтак суд був зобов`язаний застосувати саме цю норму процесуального закону та проводити правовий аналіз спірних правовідносин саме в контексті цієї норми.
       Висновок суду про те, що заявником не надано жодних належних і допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира є власністю сторін спірних правовідносин, а відтак взагалі не можна достовірно встановити чи є сторони у цій справі належними та чи виник між ними будь - який спір, не може слугувати підставою для відмови в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки якщо в суду виникає будь-який сумнів щодо обставин належності спірного майна учасникам спору, то він вправі самостійно перевірити цю інформацію.
       Із Інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, видно, що спірна квартира належить позивачу та відповідачам на праві приватної спільної сумісної власності.
       Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не надано доказів того, що спірна квартира є арештованою, узагалі не має ніякого відношення до суті спору. Крім того, позивач у позовній заяві вказала, що вона не може долучити документи виконавчого провадження у рамках якого накладено арешт на спірну квартиру, оскільки вони знаходяться у приватного виконавця.
       Позивачем належними та допустимими доказами доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь.
       Висновки суду першої інстанції, по суті спірних правовідносин, не узгоджуються із нормами процесуального закону та обставинами справи.         Суд першої інстанції не визначився із характером спірних правовідносин, що призвело до ухвалення судового рішення, яке не відповідає вимогам процесуального закону.
       У контексті наведеного колегія суддів дійшла висновку, що заяву про забезпечення позову необхідно задовольнити в повному обсязі, а ухвалу - скасувати як незаконну.
       Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ст.ст.381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.         2.Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 05 березня 2020 року скасувати.                                                                                         3.Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.                                                                                        3.1. зупинити реалізацію арештованого нерухомого майна, а саме - 1/5 частини квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 м2, лот №407965, у виконавчому провадженні № 60362525 на системі електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ);                                                                3.2. заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Закарпатської області Роману Роману Михайловичу і ДП «Сетам» вчиняти будь-які дії із проведення електронних торгів та оформлення результатів електронних торгів із продажу лоту № 407965 «1/5 частини житлової квартири, загальною площею 66,5 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 », у виконавчому провадженні № 60362525, в тому числі підписувати протокол електронних торгів, проводити розрахунку за продане майно, складати акт про проведенні електронні торги.                                                         4.Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                 5.Повне судове рішення складено 10 квітня 2020 р.
Судді: