ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

06 квітня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/4389/19
Головуючий у першій інстанції - Пантелієнко В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/543/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  в  складі:
          головуючого судді  - Губар В.С.,
          суддів  -  Вінгаль В.М., Шитченко Н.В.
         із секретарем судового засідання - Шапко В.М. 

Позивач - ОСОБА_1 
Відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

місце ухвалення судового рішення - м. Ніжин Чернігівської області
дата складання повного тексту судового рішення - 28 січня 2020 року

                                    В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 150000 грн. моральної шкоди, отриманої  внасідок смерті його матері  ОСОБА_3 , загиблої  від отриманих тілесних ушкоджень в результаті дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 гривень.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що 18 вересня 2015 року приблизно о 16 годині 55 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Рено Логан» д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка в м. Ніжині в напрямку вул. Об`їжджа, не маючи технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 - його матір, яка переходила проїзну частину справа наліво відносно напрямку руху автомобіля біля будинку № 97/1. 
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження, від яких померла в Ніжинській ЦМЛ. 
За даним фактом було порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, яке на підставі постанови слідчого від 30.04.2019 року закрито. 
Діями відповідача йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, що він зазнав внаслідок втрати матері. Свої моральні та душевні страждання   оцінює в 150000 грн. також просить стягнути з відповідача  6000 гривень витрат на правову допомогу.  
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 4000 грн. у відшкодування витрат на правничу допомогу.
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції  в частині стягнення з ОСОБА_2 50000 грн.  у відшкодування моральної шкоди та постановити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду, пов`язану із смертю матері, у розмірі 150000 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що його мати, ОСОБА_3 , не допустила грубого порушення Правил дорожнього руху або грубої необережності в розумінні ст. 1193 ЦК України, що могло бути підставою для зменшення розміру відшкодування. Тому вважає, що положення ст. 1193 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, а відтак не може бути зменшено і розмір  відшкодування моральної шкоди.
Наголошує, що заподіяні йому моральні страждання пов`язані із невідновною та непоправною втратою - смертю його матері, загиблої  внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, що на підставі п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідача. Одночасно посилається на правову позицію, висловлену Верховним судом України у постанові від 05.12.2012 року у справі № 6-145цс12.

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подавався та рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку ним не оскаржується.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної  справи і обговоривши доводи апеляційної  скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 4  ЦПК України  кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Рішення суду першої інстанції оскаржується ОСОБА_1 в частині вирішення питання про стягнення моральної шкоди, а в іншій частині, стягнення витрат на правову допомогу та судових витрат, ним не оскаржується, а тому не може бути предметом перегляду апеляційним судом.
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд  враховує наступне.
18 вересня 2015 року приблизно о 16 годині 55 хвилин ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Рено Логан» д.р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка в м. Ніжині в напрямку вул. Об`їжджа, не маючи технічної можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка переходила  поза межами пішохідного переходу проїжджу частину автомобільної  дороги справа наліво відносно напрямку руху автомобіля біля будинку № 97/1.
Як убачається із матеріалів справи, згідно висновку експертизи смерть ОСОБА_3 настала від отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості за ознакою небезпечності для життя. Ушкодження які мали місце у ОСОБА_3 спричинені дією предметів за механізмом ударів зі значною силою і могли виникнути від наїзду і удару виступаючими передніми частинами рухомого легкового автомобіля.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12).
На підставі постанови слідчого СУ ГУНП в Чернігівській області від 30.04.2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12015270180001573 від 18.09.2015 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України ( а.с. 13-14).
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11).
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 150000 грн. у звязку із втратою матері на підставі положень ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України.
Зазначені обставини в апеляційному суді  учасники судового розгляду не спростовували і не заперечували.

Ухвалюючи рішеня про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Тому суд першої інстанції враховуючи принцип розумності і співмірності та враховуючи невідповідність дій пішохода ОСОБА_3 вимогам Правил дорожнього руху, дійшов висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у сумі 50000 грн. на підставі ст. 1193 ЦК України.
Оскаржуване рішення  суду першої інстанції  апеляційний суд визнає  законним і обґрунтованим, ухваленим з урахуванням усіх обставин справи та наявних у справі і об`єктивно оцінених доказів та з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частиною третьої статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоду завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`ю.
Регламентація правовідносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, здійснюється у статті 1187 ЦК України, якою встановлені підстави і порядок відшкодування такої шкоди, а також передбачено нормативну дефініцію джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті. Які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).
Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).
Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданою фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовується і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що в ході досудового розслідування на підставі слідчих експериментів та висновку експерта встановлено, що технічною причиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність дій пішохода ОСОБА_3 вимогам п.п. 4.14а), б) ПДР (а.с. 14 зворот).
Згідно постанови слідчого  СУ ГУНП в Чернігівській області від 30 квітня 2019 року в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_2 . Правил дорожнього руху, які б знаходились в прямому причинному звязку з настанням дорожньо-транспортної пригоди не порушував, а тому кримінальне провадження закрито у звязку з  відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції при винесенні рішення урахував характер, тривалість, обсяг та глибину страждань позивача, непоправність втрати близької людини (матері), наслідки  порушення нормального життєвого укладу позивача, погіршення психоемоційного стану, неможливість відновлення попереднього стану, відсутність вини відповідача та обгрунтовано прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_2   на користь позивача морального відшкодування у розмірі 50000 грн. у зв`язку із смертю матері із урахуванням ступеня тяжкості  та моральних і фізичних страждань позивача, керучись при цьому положеннями ст. 1193 ЦК України.
Сукупність  досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що суд першої інстанції  повно та всебічно встановив обставини справи, правильно визначив та надав юридичну оцінку   правовідносинам між сторонами.
Доводи апеляційної скарги  не містять передбачених процесуальним законом підстав для скасування  законного і обґрунтованого та справедливого судового рішення, не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на  правильність вирішення спору по суті.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

                                  П О С Т А Н О В И В:

  Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційнму порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                     Судді: