ПОСТАНОВА 
Іменем України

17 березня 2020 року                                                         м. Кропивницький

справа № 390/991/19
провадження № 22-ц/4809/525/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі  колегії суддів судової палати в цивільних справах:     
головуючого - Кіселика С.А., (суддя - доповідач),
суддів: Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,
учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши   порядку  спрощеного  позовного провадження  без повідомлення сторін  в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2019 року у складі судді Терещенка Д.В. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), яке є правонаступником ПАТ КБ «Приватбанк», звернулося до суду з позовом.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.11.2010 між ним та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви. За умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у розмірі 900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк щодо зміни кредитного ліміту керувався п.2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 31.05.2019 утворилась заборгованість у розмірі 45137,23 грн., яка складається з наступного: 429,92 грн. - заборгованість за кредитом; 38034,73 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4047,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина) і 2125,58 грн. - штрафу (процентна складова). 
Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1  вищевказану суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.11.2010. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанцій та мотиви його прийняття
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову суд послався на недоведеність та безпідставність позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Позивач подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального права, зокрема судом не правильно розтлумачено норми ч. 1 ст. 1048, ст.1054 ЦК України. Звертає увагу суду на положення ст. 49 Закону України «Про банки і Банківську діяльність», згідно якої надання безпроцентних кредитів забороняється. 
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Адвокат Шепеленко Анастасія Олександрівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню так як суд першої інстанції вірно вказав на те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту оскільки у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого ОСОБА_1 кредитного ліміту.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що 22.11.2010 ОСОБА_1 подано до ПАТ КБ «Приватбанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, чим виявлено бажання приєднатися до Умов та Правил надання банківських послуг. Вказана заява місить лише анкетні дані відповідача і його контактну інформацію. Проте, у анкеті-заяві бажаний кредитний ліміт не визначено, не обрано вид кредитної карти, не зазначено процентну ставку та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, заява не містить номеру картки, яку отримала відповідач та термін її дії (а.с.8).
Позивачем надано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана 22 листопада 2010 року ОСОБА_1 (а.с.9).
При цьому, надана позивачем копія анкети-заяви та копія довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» є майже нечитабельними, що позбавляє суд можливості ознайомитися та перевірити доводи, на які посилається АТ КБ «Приватбанк».
Крім того, позивач стверджує, що між ним та відповідачем 22 листопада 2010 року укладено кредитний договір № б/н, проте у довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» зазначено зовсім інший договір - SAMDN54000038141570.
Слід зазначити, що використання наведених тарифів у довідці про умови кредитування є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно карту отримав позичальник, інакше втрачається зв`язок між тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.
Долучений до позовної заяви витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 (а.с.10-33).
Доказів, що саме долучені позивачем до матеріалів справи Умови та Правила надання банківських послуг, були надані відповідачу для ознайомлення та, що він погодився із нарахуванням визначених у цих Умовах відсотків, пені, комісії та штрафів, суду не надано.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. 
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 22.11.2010 заборгованість ОСОБА_1 станом на 31.05.2019 складає 45137,23 грн., а саме: 429,92 грн. - заборгованість за кредитом; 38034,73 грн. - заборгованість по процентам; 4047,00 грн. - заборгованість за комісією; 2625,58 грн. - заборгованість по штрафам (а.с.6-7).
Проте, позивачем суду не надано доказів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.
Наданий банком розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві, про що зазначає і сам позивач у своїй відповіді на відзив, а отже сам по собі не може бути належним та допустимим доказом наявності та розміру заборгованості, оскільки нічим не підтверджується, його правильність неможливо перевірити.
Також, позивачем надано виписку по рахунку відповідача, яка не оформлена належним чином та не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 17 квітня 2003 року (а.с.82-85).
Крім того, у матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого ОСОБА_1 кредитного ліміту, оскільки в анкеті-заяві, підписаної ОСОБА_1 , бажаний кредитний ліміт нею не зазначений, у виписці по банківському рахунку сума кредитного ліміту неодноразово змінюється, проте позивачем не надано належних доказів зміни кредитного ліміту, оскільки в позовній заяві зазначено, що відповідач отримала кредит в розмірі 900,00 грн., а тіло кредиту, яке просить стягнути становить 429,92 грн. (а.с.82-85).
Також позивачем надано інформацію, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 22.11.2010 отримала картки № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня червня 2016 року (а.с.86).

Провадження у суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду надійшла через суд першої інстанції разом з матеріалами цивільної справи і зареєстрована 30.01.2020 року.
       Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 45137 грн. 23 коп., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (з 01.01.2020 становить 210200 грн.), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та   вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 22 листопада 2010 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за користування кредитними коштами, заборгованість за пенею та комісією, та штрафи.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22.11.2010 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування престижних кредитних карт «Універсальна Gold» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження   № 6-16цс15).
Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (22 листопада 2010 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (08 липня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, розміру пені та штрафів, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Обґрунтовуючи позов, позивач також посилався і на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів льотного періоду», яка містить підпис позивача.
Відповідно зазначеної довідки, сторони домовились про базову процентну ставку в розмірі 3% на місяць ( 36 % річних).
Колегія суддів, з врахуванням цієї довідки, дослідила надані позивачем розрахунки і дійшла висновку, що зазначені розрахунку не є належними та допустимими доказами які підтверджують наявність заборгованості, її розмір, на підставі яких суд може постановити законне та обґрунтоване рішення.
Так із наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що банком в період з 22.11.2010 року нараховувались відсотки на поточну та прострочену заборгованість за процентною ставкою 36%, як то і передбачено умовами договору.
Із 01.01.2013 року по 01.09.2014 року Банк почав нараховувати та зараховувати у погашення сум заборгованості за кредитом відсотки за процентною ставкою 30%, з 01.09.2014 року - 34,80%, а з 01.04.2015 року - 43,20%.
При цьому, будь яких доказів щодо укладення між сторонами додаткових угод щодо збільшення процентної ставки, позивачем до суду не надано.
Крім того, із наданої Банком інформації, вбачається, що строк дії останньої картки виданої відповідачу закінчився у останній день червня 2016 року, а розрахунок заборгованості Банком зроблено по 31.05.2019 року.
Такі обставини свідчать, що банком на підтвердження розміру заборгованості надано неналежні розрахунки, які ґрунтуються на не підписаних відповідачем Умовах та правилах надання банківських послуг та виходять за межі укладеної між банком на відповідачем письмової домовленості.
Аналізуючи надані позивачем розрахунки заборгованості за правилами ст.89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості.
Іншого розрахунку заборгованості за кредитним договором позивач до суду першої інстанції не надав. 
Сам суд зробити такий розрахунок не зміг, оскільки неправильність розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують, а зводяться до тверджень про неврахування судом першої інстанції Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та Тарифів банку, щодо яких є правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, та до переоцінки доказів у справі, однак підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.
В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки суду апеляційної інстанції
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

П О С Т А Н О В И В :
 Апеляційну  скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти  днів з дня  складення повного судового рішення лише у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 17 березня 2020 року.

Суддя доповідач                                                                 С.А.Кіселик  

Судді:                                                                               С.М. Єгорова

О.Л.Карпенко