Ухвала
 
10 березня 2020 року
місто Київ
 
справа № 692/921/19
провадження № 61-3013ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «АВТО ПРОСТО», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та стягнення коштів, сплачених за наслідками їх укладення,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним з моменту укладення договору фінансових послуг від 18 березня 2018 року № 800640 з додатками №№ 1, 2, укладеного із Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - ТОВ «АВТО ПРОСТО»); стягнення з ТОВ «АВТО ПРОСТО» коштів у розмірі 18 873, 31 грн; визнання недійсним з моменту укладення договору доручення від 18 березня 2018 року № 800640, укладеного із Товариством з обмеженою відповідальністю 
«АТ СЕРВІС» (далі - ТОВ «АТ СЕРВІС»); стягнення з ТОВ «АТ СЕРВІС» коштів у розмірі 23 347, 97 грн.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2020 року, у задоволені позову відмовлено.
Суд першої інстанції, встановивши обставини справі, дослідивши умови спірних договорів зробив висновок, що їх зміст відповідає вимогам статті 203 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позивач своїм підписом у договорі та додатках до нього підтвердив факт ознайомлення та згоду з умовами таких договорів, які йому зрозумілі, та він вважав їх справедливими. Доводи позивача, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надана недостовірна та неповна інформація про товар, його реклама є недобросовісною, суд першої інстанції відхилив, оскільки умови договору містять необхідну, доступну інформацію про предмет такого договору та строки його виконання. Крім того, підпункт 12.1.5 статті 12 договору визначає право позивача на односторонню відмову від договору протягом 14 календарних днів. Щодо договору доручення, укладеного із 
ТОВ «АТ СЕРВІС», суд першої інстанції зробив висновок, що на виконання такого договору позивачем сплачено кошти у розмірі 23 347, 97 грн, що підтверджує погодження позивача з умовами такого договору. Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не надав доказів того, що відповідачі діяли з умислом ввести його в оману для того, щоб він підписав спірні договори, оскільки з їх змісту випливає, що позивачу надані усі можливості для розуміння того обсягу прав та обов`язків, які виникають з цих правочинів, та надано повну інформацію щодо їх предмету.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 11 лютого 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справа є Верховний Суд.
Згідно із частини першої статті 391 ЦПК України касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Щодо віднесення справи, рішення у якій оскаржується учасником справи, до категорії малозначної (справа незначної складності)
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій статті Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За правилом частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року 
(на час подання касаційної скарги) - 2 102, 00 грн.
Предметом позову у справі є вимоги про визнання недійсним з моменту укладення договору фінансових послуг від 18 березня 2018 року № 800640 з додатками №№ 1, 2, укладеного із ТОВ «АВТО ПРОСТО»; стягнення з ТОВ «АВТО ПРОСТО» грошових коштів у розмірі 18 873, 31 грн; визнання недійсним з моменту укладення договору доручення від 18 березня 2018 року № 800640, укладеного із ТОВ «АТ СЕРВІС»; стягнення з ТОВ «АТ СЕРВІС» коштів у розмірі 23 347, 97 грн. Позовні вимоги заявлені з підстав порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» із ціною позову, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 250 = 525 500, 00 грн).
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа із зазначеним предметом спору не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.
Ураховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії. Правова проблема, що вирішувалася судами у цій справі, не становила для них значної складності.
Використавши власні повноваження, урахувавши усі обставини цієї справи, Суд визнає цю справу такою, що не становить значної складності для вирішення судами (тобто є малозначною справою).
Щодо наявності винятків для допуску оскарження судового рішення у малозначній справі
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У касаційній скарзі не обґрунтовується наявність умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
При цьому, Верховний Суд дав оцінку та врахував: предмет позову, складність справи, значення справи для сторін і суспільства в цілому, за результатами чого не встановив наявності випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у тому числі касаційна скарга не стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).
З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «АВТО ПРОСТО», Товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та стягнення коштів, сплачених за наслідками їх укладення, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 жовтня 2019 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 14 січня 2020 року, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко