П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/12284/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Попова О.Г.  
Суддя-доповідач -  Полотнянко Ю.П.   
12 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Ватаманюка Р.В.  Драчук Т. О. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області, в якому просив: 
- визнати протиправними дії Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області стосовно проведення з ОСОБА_1   розрахунку при звільненні з посади першого заступника голови Коростенської райдержадміністрації за пунктом 9 ст.36 Кодексу законів про працю України;
- зобов`язати Коростенську районну державну адміністрацію Житомирської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю України, в розмірах встановлених для осіб звільнених за п. 5 ч.1 ст. 41 Кодексу законів про працю України, у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.01.2020 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не повне зясування обставин справи.
Зокрема, апелянт мотивує свої вимоги тим, що відповідач, як субєкт владних повноважень, при прийнятті розпорядження, протиправно не застосував положення ст.44 КЗпП України, що призвело до порушення прав та гарантій визначених чинним на час звільнення законодавством щодо отримання належної вихідної допомоги, а тому при визначення розміру вихідної допомоги відповідач слід взяти до уваги, що підставами звільнення з займаної посади визначені ст. 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», які за своєю суттю, відповідають підставам, зазначеним у п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України.
Виходячи з приписів п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 був призначений на посаду першого заступника голови Коростенської районної державної адміністрації розпорядженням голови районної державної адміністрації від 06.04.2015 №18-К, йому присвоєно 8 ранг державного службовця, що підтверджується записом у трудовій книжці   (а.с.13, 21).
23 листопада 2017 року у зв`язку з набранням 15 листопада 2017 року чинності Законом України від 09.11.2017 №2190-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань проходження державної служби", яким внесено зміни до Закону України "Про державну службу" стосовно непоширення його дії на голів місцевих державних адміністрацій, їх перших заступників та заступників, відповідно до ч. 3, 4 ст. 32 Кодексу законів про працю України позивача повідомлено під розпис про зміну істотних умов праці (а.с.15).
18 листопада 2019 року позивач подав заяву на ім`я Голови Коростенської районної державної адміністрації  про припинення повноважень на посаді першого заступника голови Коростенської районної державної адміністрації відповідно до ст.10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" (а.с.16).
Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 02 грудня 2019 року №21-К звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника голови районної державної адміністрації 02 грудня 2019 року у зв`язку з припиненням повноважень на підставі ст.10 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" та п.9 ст.36 КЗпП (а.с.17).
Позивач не погоджуючись з вказаним розпорядженням в частині виплати вихідної допомоги, звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивача було звільнено на підставі Закону України "Про місцеві державні адміністрації", а не на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України чи п.5 ч.1  ст.41 КЗпП України, тому поширення на спірні правовідносини приписів  ст.44 КЗпП України  є безпідставним.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої незалежності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Водночас питання виконання покладених на голів місцевих адміністрацій та їх заступників службових обов`язків, припинення ними наданих повноважень, права і обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема Законом України від 09.04.1999 № 586-XIV «Про місцеві державні адміністрації» (далі - Закон №586-XIV).
Місцева державна адміністрація є місцевим органом виконавчої влади і входить до системи органів виконавчої влади (частина друга статті 1 Закону №586-XIV).
Так, повноваження голів місцевих державних адміністрацій закріплено у статті 39 Закону №586-XIV, пунктом 3 частини першої якої передбачено, що голови місцевих державних адміністрацій призначають на посади та звільняють з посад своїх заступників, керівників структурних підрозділів відповідно до статей 10 та 11 цього Закону.
Відповідно до частини другої статті 10 Закону №586-XIV перший заступник та заступники голови районної державної адміністрації призначаються на посаду та звільняються з посади головою районної державної адміністрації за погодженням з головою обласної державної адміністрації.  
Отже, голова районної державної адміністрації наділений дискреційними повноваженнями, тобто сукупністю прав та обов`язків, які дають можливість самостійно на власний розсуд і в межах закону вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень за погодженням з головою органу виконавчої влади вищого рівня, в даному випадку прийняття рішення про призначення на посаду заступника голови районної державної адміністрації або звільнення з такої посади.
У частині третій статті 10 Закону №586-XIV вказано, що перші заступники та заступники голів місцевих державних адміністрацій заявляють про припинення своїх повноважень новопризначеним головам місцевих державних адміністрацій у день їх призначення.
З урахуванням вказаних положень Закону, колегія суддів дійшла висновку, що заступник голови районної державної адміністрації зобов`язаний заявити про припинення своїх повноважень перед новопризначеним головою адміністрації в день його призначення, позаяк Закон України «Про місцеві державні адміністрації» не містить альтернативного вибору варіанту поведінки заступником голови районної державної адміністрації. Таким чином, Законом встановлено граничний термін перебування заступника голови місцевої державної адміністрації на займаній посаді.
Закон України «Про місцеві державні адміністрації» є спеціальним по відношенню до положень Закону України «Про державну службу» та не містить спеціальних вимог чи заборон звільнення заступника голови адміністрації, оскільки таке звільнення відбувається у зв`язку із припиненням ним  повноважень.
Отже, при формулюванні причин звільнення позивача не мають застосовуватися норми КЗпП України (зокрема п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України), оскільки, в даному випадку, на спірні відносини поширюються положення спеціального законодавства, а саме норми Закону №586-XIV.
Відтак, звільнення заступника голови районної державної адміністрації на підставі ст.10 Закону № 586-XIV не є звільненням з ініціативи власника.
Так, ця норма містить додаткову, особливу підставу для звільнення працівника, пов`язану з його статусом, якої не містить КЗпП України чи Закон України «Про державну службу». Ця підстава законом пов`язується не з волевиявленням працівника чи голови райдержадміністрації, а з самим фактом призначення нового керівника адміністрації. Статтею 10 Закону №586-XIV для перших заступників голови райдержадміністрації передбачено обов`язок заявити про складення повноважень перед новопризначеним головою.
Пунктом 3 ч.1 ст.39 та ч.3 ст.10 Закону №586-XIV визначено, що юридичним наслідком призначення нового голови районної державної адміністрації є право останнього звільнити перших заступників та заступників голови районної державної адміністрації із займаних посад внаслідок автоматичного припинення їх повноважень, про що вони заявляють новому голові адміністрації.
Звільненню новопризначеним головою районної державної адміністрації своїх заступників на підставі ч.3 ст.10 Закону №586-XIV не може передувати дотримання певного додаткового порядку припинення їх повноважень, які не передбачені спеціальним законом як і не можуть надаватись додаткові гарантії, які  спеціальним законом не  передбачені.
Написання заяви про припинення повноважень є обов`язком посадової особи - заступника голови районної державної адміністрації в силу вимог ч. 3 ст.10 Закону №586-XIV та пов`язане з настанням юридичного факту, а саме: звільненням з посади голови такої державної адміністрації та призначенням на посаду нового голови, наслідком чого є звільнення заступника голови з займаної посади. Тому у цьому випадку не відбувається припинення трудового договору на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України чи п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України. Відтак, поширення на спірні правовідносини приписів ст.44 КЗпП України є безпідставним.
Таким чином, враховуючи вищенаведені норми закону, колегія суддів зазначає, що повноваження першого заступника голови місцевої державної адміністрації автоматично припиняються відповідно до ч.3 ст.10 Закону № 586, про що особа зобов`язана подати відповідну заяву про припинення повноважень.
Так, відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначено, що крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач займав посаду першого заступника голови Коростенської районної державної адміністрації Житомирської області та у зв`язку з призначенням нового голови районної державної адміністрації позивач подав 18.11.2019 заяву про припинення повноважень, як то передбачено ч.3 ст.10 Закону № 586.
Підстави звільнення позивача в розпорядженні зазначено статтю 10 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункт 9 статті 36 Кодексу Законів про працю та статті 24 Закону України «Про відпустки».
Як зазначалось вище, звільнення заступника голови районної державної адміністрації на підставі ст.10 Закону № 586-XIV не є звільненням з ініціативи власника.
Отже, оскільки позивача було звільнено на підставі Закону України "Про місцеві державні адміністрації", а не на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України  чи п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що поширення на спірні правовідносини приписів  ст.44 КЗпП України  є безпідставним.
Колегія суддів зазначає, що ст.44 КЗпП не поширюється на ці правовідносини, оскільки підставою припинення повноважень позивача була обставина призначення нового голови районної державної адміністрації, тобто ч.3 ст.10 Закону № 586, коли у позивача виник обов`язок заявити про припинення своїх повноважень у зв`язку з призначенням нового голови районної державної адміністрації, тобто є спеціальна норма Закону.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводі апелянта про необхідність застосування п.5 ч.1 ст. 40 КЗпП України, оскільки при формулюванні причин звільненні позивача не мають застосовуватись норми КЗпП, так як спірні відносини урегульовані Законом України № 586, тому  посилання позивача на ст.44 КЗпП для виплати йому вихідної допомоги також є безпідставним.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що всі наведені доводи апелянта не спростовують правильних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог  ст. 242 КАС України.
Згідно зі  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Ватаманюк Р.В.    Драчук Т. О.