П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5614/19	
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача - Турецької І. О.,
суддів - Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби (правонаступник Одеської митниці ДФС) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБР ІМПОРТ» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересні 2019 року ТОВ «ТБР ІМПОРТ» звернулось до суду першої інстанції з позовом до Одеської митниці Держмитслужби в якому просило:
-          визнати протиправними дії щодо відмови у застосуванні митної вартості, заявленої за першим методом - за ціною договору щодо товарів, які імпортуються;
- скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA500010/2019/00446;
-          визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA500010/2019/000121/2 від 16.09.2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані відсутністю у суб`єкта владних повноважень законодавчо визначених підстав для застосування, при розмитненні товару, резервного методу, оскільки обставини, що містяться у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, не впливають на ціноутворення та не спростовують реальну вартість товару, яка зазначена у контракті та інвойсі.
Товариство пояснило, що надані митному органу документи для підтвердження заявленої митної вартості товарів містили всі відомості, що підтверджують числові значення її складових та відомості щодо ціни, яка підлягала сплаті за ці товари. На думку позивача, митний орган дійшов неправильного висновку про неможливість застосувати метод визначення митної вартості товарів за ціною контракту. Суб`єкт владних повноважень не підтвердив належними доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), позов ТОВ «ТБР ІМПОРТ» задоволено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що подані позивачем до митного оформлення документи, надавали можливість суб`єкту владних повноважень визначити митну вартість товару за ціною контракту. Відповідачем не надано фактичних даних, які б свідчили, що подані до митного оформлення документи містять розбіжності чи ознаки підробки, не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів або не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Підстави прийняття спірного рішення, що визначені суб`єктом владних повноважень у рішенні про коригування митної вартості товару, не можуть свідчити про його правомірність.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, Одеська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що програмним комплексом автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР) сформовані форми контролю, які, у випадку заниження митної вартості, передбачають необхідність здійснення її перевірки. При цьому, на думку скаржника, увагу слід звертати на митну вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів.
До того ж, у випадку спрацювання АСАУР, за поясненнями митного органу, виникає необхідність проведення перевірки відомостей, що містяться в документах, які підтверджують митну вартість товарів, запиту додаткових документів, а у випадках, передбачених ст. 54 Митного кодексу України - прийняття рішення про коригування митної вартості.
З огляду на спрацювання системи АСАУР, були досліджені числові значення складових митної вартості товарів митної декларації №UA500010/2019/025571 від 16 вересня 2019 року та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті.
В процесі митного контролю у поданих документах декларанта  були виявлені розбіжності, а також останні не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягала сплаті, а саме:
-          в копії митної декларації країни відправлення від 21.07.2019 року №42272019000050069 не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту). Також зазначено реквізити коносаменту, який був виданий 23.07.2019 року, тобто, на момент оформлення митної експортної декларації коносамента не існувало;
-          у поданому до митного оформлення прайс-листі від 18.07.2019 року б/н відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт та інвойс, а тому неможна встановити зв`язок між поданим прайс-листом та партією товару, яка ввозиться.

Резюмуючи викладене, суб`єкт владних повноважень вважає, що діяв на підставі та в межах законодавства, що регулює спірні правовідносини.

ТОВ «ТБР ІМПОРТ», скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Так, позивач зазначає, що експортна вантажна митна декларація Китайської Народної Республіки від 21.07.2019 року містить реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту), а саме: у графі «номер договору» вказано «QJM-TBR 2019». Вказаний номер має договір закупки імпортного товару від 03.07.2019 року, що спростовує вищевказані доводи митного органу з приводу незазначення реквізитів зовнішньоекономічного договору (контракту).
Також позивач акцентує увагу на тому, що в копії митної декларації країни відправлення взагалі відсутні дані про коносамент.
Щодо відсутності у прайс-листі посилань на зовнішньоекономічний контракт та інвойс, позивач зазначає, що прайс-лист містить лише комерційну пропозицію продукції виробника необмеженому колу заінтересованих покупців та не має бути орієнтований безпосередньо на конкретну поставку.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа, відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянута в порядку письмового провадження.

Розглядаючи справу в порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції, на підставі статті 52 КАС України, допустив заміну скаржника його правонаступником, а саме: Одеську митницю ДФС замінив на Одеську митницю Держмитслужби.
Такі дії суду апеляційної інстанції обумовлені тим, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 року №858 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної митної служби за переліком, згідно з Додатком 1, в тому числі і Одеську митницю Держмитслужби. Відповідно до пункту 2 цієї постанови, Одеську митницю ДФС реорганізовано шляхом приєднання до Одеської митниці Держмитслужби.

Фактичні обставини справи.

Основним видом діяльності ТОВ «ТБР ІМПОРТ» за КВЕД є « 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів».

03 липня 2019 року між ТОВ «ТБР ІМПОРТ» (Покупець) та «QINGDAO QJ INDUSTRIAL INC.», Китай (CN) (Продавець) укладено зовнішньоекономічний договір №QJM-TBR2019, відповідно до умов якого Продавець відвантажує, а Покупець приймає та оплачує вантажні та легкові шини в асортименті, виробник: «QINGDAO QJ INDUSTRIAL INC.» у кількості та по цінам, вказаним у інвойсах, що є невід`ємною частиною договору.
Ціна за товар визначена у доларах США за одиницю товару та вказана у інвойсі.
Сума контракту визначається згідно інвойсу, умови поставки визначаються на умовах CFR (Одеса) Інкотермс 2010 (а.с.17-19).

Після надходження товару на митну територію України, позивачем для митного оформлення вантажу 16 вересня 2019 року було подано до митного органу митну декларацію №UA500010/2019/025571, в якій митна вартість товару визначена за першим методом - за ціною договору.
Для підтвердження вказаних у декларації відомостей, до митного органу разом з митною декларацією було також подано такі документи:
-          пакувальний лист (Packing list) Б/Н від 18.07.2019;
-          рахунок-проформа (Proforma invoice) №QJM/DNEP20190703 від 03.07.2019 року;
-          рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) №TBR/QJ-19XY607 від 18.07.2019 року;
-          коносамент (Bill of lading) №YMLUM240093910 від 23.07.2019 року;
-          навантажувальний документ (Bordereau) №5732 від 13.09.2019 року;
-          сертифікат про походження товару (Certificate of origin) №19С3702М8457/00269 від 22.07.2019 року;
-          банківський платіжний документ, що стосується товару №30 від 12.07.2019 року;
-          банківський платіжний документ, що стосується товару №36 від 02.09.2019 року;
-          прейскурант (прайс-лист) виробника товару Б/Н від 18.07.2019 року;
-          розрахунок ціни (калькуляція) №TBR/QJ-19XY607 від 18.07.2019 року;
-          зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються №QJM-TBR2019 від 03.07.2019 року;
-          копія митної декларації країни відправлення №422720190000500691 від 21.07.2019 року.

Митний орган, перевіряючи надані декларантом документи, встановив, що в останніх містяться розбіжності, а також вони не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за дані товари.
Підставою для такого висновку є такі факти:
-          у копії митної декларації країни відправлення від 21.07.2019 року не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту), що унеможливлює ідентифікацію експортної операції з конкретною поставкою. Також, у цій декларації зазначено реквізити коносаменту, який був виданий 23.07.2019 року, тобто, на момент оформлення митної експортної декларації коносамента не існувало;

-          у поданому до митного оформлення прайс-листі від 18.07.2019 року відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт та інвойс, а отже неможливо встановити зв`язок між поданим прайс-листом та партією товару, яка ввозиться;

-          відповідно до наданого інвойсу поставка товарів здійснюється на умовах CFR Одеса. У наданих документах відсутня будь-яка інформація щодо здійснення/нездійснення страхування оцінюваних товарів під час їх перевезення, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості товарів.

У зв`язку з виникненням сумнівів щодо обґрунтованості заявленої ціни товару,  орган Держмитслужби зобов`язав декларанта протягом 10-ти календарних днів надати додаткові документи, а саме:
-          виписку з бухгалтерської документації;
-          каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
-          висновки про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

16 вересня 2019 року у відповідь, декларант направив листа про відсутність додаткових документів та  просив завершити митне оформлення на підставі наданих документів.
Того ж  дня  Одеська митницю Держмитслужби ухвалила рішення №UA 500010/2019/000121/2 про коригування митної вартості товарів та на підставі цього рішення, митним органом декларанту видана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 500010/2019/00446.
У спірному рішення зазначено, що за результатом проведеної консультації між органом доходів і зборів та декларантом було обрано метод визначення митної вартості - другорядний: за ціною договору щодо ідентичних товарів. Отож, орган доходів і зборів для забезпечення повноти оподаткування провів аналіз баз даних АСМО «Інспектор», а також  ЄАІС ДФС та встановив, що рівень митної вартості товару, митне оформлення яких вже здійснено за митною декларацією №UA500010/2018/010284 від 09.07.2018 року є більшим  та складає  2,36 дол. США/кг нетто, ніж заявлено декларантом 2,00 дол. США/кг нетто.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Частина 1 статті 49 Митного кодексу України передбачає, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст. 52 Митного кодексу України).
У випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (ч.1 ст. 53 Митного кодексу України).
Документами, які підтверджують митну вартість товарів є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч.2 ст. 53 Митного кодексу України).
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч.3 ст. 53 Митного кодексу України).
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті (ч.5 ст. 53 Митного кодексу України).
Стаття 58 Митного кодексу України унормовує визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції).
Зокрема, частина 1 даної статті встановлює, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується, зокрема, у разі, якщо немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів.
Далі, частини з 2 по 5 даної статті встановлюють, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частина 10 статті 58 Митного кодексу України встановлює, що при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті:
витрати, понесені покупцем, зокрема:
вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України;
витрати на страхування цих товарів.
Частина 11 Митного кодексу України забороняє при визначенні митної вартості включати до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, ніякі інші витрати, крім тих, що передбачені у цій статті.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги,  суд апеляційної інстанції встановив таке.

Так, скаржник наполягає на тому, що в копії митної декларації країни відправлення від 21.07.2019 року №42272019000050069 не зазначені реквізити зовнішньоекономічного договору (контракту), що, унеможливлює ідентифікацію експортної операції з конкретною поставкою.
Указане твердження апелянта є необґрунтованим, позаяк у цьому документі у графі «номер договору» міститься посилання на укладений зовнішньоекономічний договір від 03.07.2019 року за № «QJM-TBR2019».
Поряд з цим митна декларація країни відправлення від 21.07.2019 року містить данні про постачальника, покупця, умови поставки, вагу, найменування кількість та ціну товару, номера контейнерів, що в повній мірі співпадають з даними зазначеними в інших поданих до митного оформлення документах на підставі яких була здійснена зовнішньоекономічна операція.
Також у ній зазначено, що поставка товару здійснюється на умовах CFR, кількість місць 182, сума - 27  185,34 дол. США, номер контейнера TRLU8152012. Вона також містить дані про постачальника («QINGDAO QJ INDUSTRIAL INC»), найменування товару (шини для вантажних автомобілів, вага 13  571,74 кг, що в повній мірі співпадають з даними, зазначеними в митній декларації №UA500010/2019/025571 від 16.09.2019 року та поданих позивачем до митного оформлення документах, зокрема у пакувальному листі б/н від 18.07.2019 року, рахунку-проформі №QJM/DNEP20190703 від 03.07.2019 року; рахунку-фактурі (інвойс) TBR/QJ-19XY607 від 18.07.2019 року; коносаменті №YMLUM240093910 від 23.07.2019 року.
За таких обставин, є правильним висновок суду першої інстанції, що посилання митного органу на неможливість ідентифікації митної декларації з конкретною поставкою не відповідає дійсним обставинам справи.

Також, як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність у митній декларації країни відправлення реквізитів договору (контракту) не впливає на числові значення складових митної вартості товарів.
Такий висновок суду першої інстанції побудований на висновках, викладених в постановах Верховного Суду від 25.01.2019 року у справі №815/5398/17 та від 25.01.2019 року у справі №815/5823/17.

Далі, скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на дату видачі коносаменту, який  був оформлений на два дні пізніше, ніж митна декларація країни відправлення. Дані обставини, на думку скаржника, свідчать про те, що  на момент оформлення такої декларації коносамента ще не існувало.

Досліджуючи правомірність наведеного доводу, колегія суддів встановила таке.

Коносаммент  -  товаророзпорядчий документ,  цінний папір, що видається морським перевізником  вантажу  його відправнику, що засвідчує прийняття вантажу до перевезення і містить зобов`язання доставити вантаж до пункту призначення і передати його одержувачу.

Дійсно, в копії митної декларації країни відправлення від 21.07.2019 року відсутні дані про коносамент №YMLUM240093910 від 23.07.2019 року, проте в графі, «номер букінгу (коносаменту)» зазначений номер букінгу М240093910, тобто номер бронювання місця на судні.
Номер букінгу М240093910 в митній декларації країни відправлення співпадає з номером букінгу, що зазначений в коносаменті від 23.07.2019 № YMLUM240093910 в графі «букінг».
До того ж, лист постачальника «QINGDAO QJ INDUSTRIAL INC» від 16.09.2019 року також підтверджує, що в митній декларації країни відправлення від 21.07.2019 №422720190000500691 зазначений саме номер букінгу (а.с.39).
Крім того, як вбачається з експортної декларації та коносаменту, товар, його вага та кількість, номер контейнеру співпадає, тобто оцінюваний товар можливо ідентифікувати, а підстави для сумніву у достовірності числових значень складових митної вартості товару у даному випадку відсутні.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання в митній декларації країни відправлення на номер букінгу не свідчить про наявність розбіжностей та про можливе заниження позивачем митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 22.04.2019 р. (справа №8156242/17). Так, розглядаючи спір за тотожними вимогами, суд касаційної інстанції відзначив, що зазначення в в митній декларації країни відправлення на номер букінгу який співпадає з номером коносаменту,  повинен братися до уваги митним органом при прийнятті рішення про корегування митної вартості.

Іншим доводом апеляції є те, що у поданому до митного оформлення прайс-листі від 18.07.2019 року відсутнє посилання на зовнішньоекономічний контракт та інвойс, а тому, на думку апелянта, неможна встановити зв`язок між поданим прайс-листом та партією товару, яка ввозиться.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що прас-лист містить лише комерційну пропозицію продукції виробника необмеженому колу заінтересованих покупців та не має бути орієнтований безпосередньо на конкретну поставку.
Крім того, слід зауважити, що з огляду на засаду свободи підприємницької діяльності органам доходів і зборів заборонено втручатися у підприємницьку діяльність декларантів шляхом відмови взяти до уваги прайс-лист з мотивів його недопустимості у зв`язку із наявністю чи відсутністю у ньому певних відомостей (реквізитів).
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 року (справа №825/1604/16).

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані декларантом до Одеської митниці для митного оформлення товару документи відповідають вимогам частини 2 ст. 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті.

Покликання митного органу в апеляційній скарзі на спрацювання АСАУР під час розмитнення товарів заявлених позивачем у митній декларації №UA500010/2019/025571 від 16.09.2019 року не можуть бути взяти до уваги, оскільки відомості, які містяться в ЄАІС, мають лише допоміжний інформаційний характер та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором в контексті вчинення відповідних дій.
Наявність в системі АСАУР інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю вищою, ніж задекларована декларантом, не є підставою для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими вищевказані доводи апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції у своєму рішенні, з висновком якого погоджується колегія суддів, надав повну та вмотивовану відповідь на них.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до п.10 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності і справа була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями 311, 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТБР ІМПОРТ» до Одеської митниці Держмитслужби про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                            І. О. Турецька

                   суддя                                                            Л. В. Стас

                   суддя                                                            Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 23.03.2020 року.