П О С Т А Н О В А
                                    І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
04 березня 2020року                                                                                  м. Київ
         
 Справа № 752/7895/19
 Провадження: № 22-ц/824/4970/2020
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.
секретар Гулієв М.Д.о,
 
 розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Стрикаля Олександра Васильовича в інтересах  ОСОБА_1 
на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Мазур Ю.Ю.,
 у справі за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Клименко Юлії Сергіївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,
                                                 в с т а н о в и в :
 
В квітні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд визнати дії державного реєстратора Київської філії КП "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Клименко Ю.С. щодо прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 37095186 неправомірними; скасувати рішення державного реєстратора Київської філії КП "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Клименко Ю.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 37095186 від 15.09.2017 року та запис про право власності 22350814 від 22.09.2017 року, внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності  на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Одночасно із позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_6 ; заборонити будь-яким третім особам, у тому числі орендарям та ОСОБА_6 проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати в оренду, найм, під найм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування вказану квартиру; заборонити спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь-яких третіх осіб у цій квартирі; заборонити спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про зняття зареєстрованих осіб з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .  Заява про забезпечення позову обґрунтована  тим, що йому, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була передана в іпотеку в якості забезпечення виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . У лютому 2019 року йому стало відомо про  те, що 15.09.2017 року ОСОБА_2 набув у власність вказану квартиру та після здійснення державної реєстрації права власності відчужив квартиру на користь ОСОБА_6 . Зазначав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у вказаній справі, оскільки квартира може бути відчужена на користь третіх осіб до ухвалення рішення у справі.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Стрикаль О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що дії відповідача щодо реєстрації за ОСОБА_7 права власності на спірну квартиру є неправомірними. Оскільки ОСОБА_7 в подальшому відчужив квартиру ОСОБА_6 , вважав накладання арешту на квартиру  надійним способом забезпечення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Метою забезпечення позовних вимог є намір унеможливити подальше відчуження квартири іншим особам. Окрім того, вказував, що орендарі, які вселилися до квартири, вже змінили замки у вхідних дверях, і можуть проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування. Такі дії можуть призвести до руйнації житла або укладення договору застави, оренди, найму, піднайму, безоплатного користування тощо.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 12 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
 Правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 360 ЦПК України учасники справи не скористались.
В судовому засіданні адвокат Стрикаль О.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову.
            Інші учасники справи в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що у заяві про забезпечення позову не наведено обставин, які вказують на те, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову у справі може призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, та не надано доказів, які дають підстави вважати, що у майбутньому може бути ускладнене або унеможливлене виконання рішення суду, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а тому правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає.
Колегія суддів не може в повній мірі погодитись з даним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.  
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову, відповідно до якогопозов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
 За ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,  в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання  чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення, у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Колегія суддів звертає увагу, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Як убачається із матеріалів справи, предметом розгляду вказаної справи на момент вирішення питання забезпечення позову було визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08 лютого 2019 року, квартира  АДРЕСА_2 , загальною площею 95,5 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_6 .
ОСОБА_1 , порушуючи перед судом в квітні 2019 року питання про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, відповідачем у справі визначив  лише державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства "Благоустрій Крюківщини" Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Клименко Юлію Сергіївну, до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог залучив: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
Тобто, ОСОБА_6 , яка є власницею спірної квартири, до участі у справі на момент пред`явлення позову залучено не було.
Попри вказане, ОСОБА_1 , в забезпечення поданого позову просив суд застосувати заходи забезпечення позову у виді: накладення арешту на квартиру; заборони будь-яким третім особам, у тому числі орендарям та ОСОБА_6 проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування, здавати в оренду, найм, під найм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування вказану квартиру; заборони спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь-яких третіх осіб у цій квартирі; заборони спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про зняття зареєстрованих осіб з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Ураховуючи, що ОСОБА_6 як законного власника спірної квартири, на час вирішення питання щодо забезпечення позову (18 квітня 2019 року) не було залучено до участі у справі, обрані позивачем заходи забезпечення позову не відповідали  заявленим позовним вимогам.
Окрім того, застосування обраних ОСОБА_1 заходів забезпечення позову щодо невизначеного кола осіб, які не приймають участі у справі, не передбачено чинним процесуальним законом, та, може призвести до порушення їх прав і законних інтересів.
Окрім того, як убачається із змісту ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 29.07.2019 року про відкриття провадження у справі, 25.07.2019 року позивач надав суду позовну заяву у новій редакції, в якій змінив суб`єктний склад, а також позовні вимоги, в яких, окрім зазначеного, просив витребувати із чужого незаконного володіння у ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Питання про забезпечення позову вдруге позивачем не порушувалось.
Отже, на час вирішення питання щодо забезпечення позову у контексті позовних вимог, заявлених у квітні 2019 року, правові підстави для задоволення заяви про забезпечення позову в обраний заявником спосіб  були відсутні. 
Наведені обставини свідчать, що суд першої інстанції по суті ухвалив правильне рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову,  однак виходів з інших мотивів, у зв`язку з чимухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року підлягає зміні шляхом викладення її мотивувальної частини в редакції цієї постанови,  а апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Стрикаля Олександра Васильовича в інтересах  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 18 квітня 2019 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 24  березня 2020 року. 

Головуючий                                                                                             Т.О. Невідома
 
Судді                                                                                                         Д.Р. Гаращенко
                                                                                         
                                                                                                              А.А. Пікуль