УХВАЛА

15 червня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/2587/18 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю. Я., 
перевіривши матеріали касаційної скарги Державного агентства матеріального резерву України
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сокар Україна"
до Державного агентства матеріального резерву України,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Міністерство розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України,
про стягнення 11 372 488,47 грн, 

ВСТАНОВИВ:

26.05.2020 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державного агентства матеріального резерву України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 у справі №  910/2587/18, подана 22.04.2020 через Північний апеляційний господарський суд.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України з огляду на таке.
Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Приписами частини 3 статті 311 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Таким чином, із огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, касаційна скарга має містити: 
пункт 1) - формулювання висновку щодо застосування норми права із зазначенням цієї норми права з викладенням правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також покликання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких правовідносинах; 
пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та мотивів такого обґрунтування відступлення; 
пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній. 
У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
У касаційній скарзі скаржник посилається на такі доводи:
1) постанова Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 у справі №  910/2587/18 прийнята з грубим порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду;
2) оскаржувані судові рішення прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального (статей 628, 629 Цивільного кодексу України, пунктів 5.2, 6.4 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 № 1407) та процесуального (статей 2, 7, 75, 76, 79, 86, 209, 210, 238 Господарського процесуального кодексу України) права;
3) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення.
Однак, наголошуючи, що апеляційний суд не застосував правові висновки Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, скаржник не зазначає конкретно, який висновок застосування та яких норм права у подібних правовідносинах сформульовано у постанові Верховного Суду та у якій саме, що свідчить про недотримання заявником касаційної скарги вимог пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України.
Крім того, касаційна скарга хоча і містить посилання на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте її зміст не відповідає вимогам пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не зазначено відповідну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав).
Наведенні вище доводи касаційної скарги щодо оскарження рішень суду, зазначених у пункті 1 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України мають відповідати вичерпному переліку випадків (пункти 1, 2, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України) з точки зору зазначення (наявності) у кожному випадку, крім пункту 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, трьох складових - конкретної норми права, наявності / відступлення / відсутності висновку Верховного Суду та подібності правовідносин.
Не може вважатися належним посилання на застосування судом "норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального України)", якщо в касаційній скарзі не зазначено саму норму права.
Таким чином, скаржнику слід виконати вимоги пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначити конкретну підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстав (підстави).
Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Ураховуючи зазначене, касаційну скаргу Державного агентства матеріального резерву України необхідно залишити без руху із наданням скаржникові строку на приведення касаційної скарги у відповідність до вимог пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Державного агентства матеріального резерву України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2020 у справі №  910/2587/18 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 30.06.2020, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів з дня вручення її скаржникові. 
2. У разі невиконання вимог Суду, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику без розгляду. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Ю. Я. Чумак