Ухвала
 
29 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 296/7266/18
провадження № 61-7375ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргуакціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», яка підписана представником Істамовою Іриною Володимирівною, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 березня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню, повернення стягнутого за виконавчим листом,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У 2018 році   ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню, повернення стягнутого за виконавчим листом.
 
Позовна заява мотивована тим, що 15 лютого 2012 року позивачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та отримана банківська універсальна кредитна картка. 30 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. виданий виконавчий напис № 10323, яким встановлено стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 129 029,94 грн на користь АТ КБ «Приватбанк», а саме: залишок заборгованості за кредитом 10 727,57 грн, залишок заборгованості за відсотками - 105 700,94 грн, пеня та комісія 3 600 грн, штраф 6 001,43 грн, витрати за вчинення виконавчого напису 3 000,00 грн. Позивач зазначала, що не отримувала вимогу про дострокове погашення повної суми заборгованості. Строк за який провадиться стягнення - п`ять років сім місяців п`ятнадцять днів, а саме з 15 лютого 2012 року по 30 вересня 2017 року. При зверненні банку до нотаріуса в розмір заборгованості включено і розмір пені, який заявником нараховано поза межами річного строку спеціальної позовної давності, а стягнення відсотків проводилось з порушенням позовної давності, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду України по справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Крім того, позивач зазначала, що відповідно до статті 88 «Про нотаріат» суму боргу не можна вважати безспірною, оскільки розрахунок заборгованості позивача перед банком не є підтвердженням такої безспірності заборгованості. Для вчинення виконавчого напису банком не було надано оригіналу анкети-заяви та посвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Крім того, банк списував кошти з кредитного рахунку позивача у період з 13 вересня 2017 року по 14 березня 2018 року, однак списання, проведені за час надання банком нотаріусу виписки по рахунку боржника за договором № б/н від 15 лютого 2012 року не відображені у цій виписці, а отже і у виконавчому написі нотаріуса. 
 
ОСОБА_1 просила визнати виконавчий напис № 10323, виданий 30 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського (Дніпровського) міського нотаріального округу Бондар І. М, таким, що не підлягає виконанню та зобов`язати ПАТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 стягнуті за вказаним виконавчим написом грошові кошти у сумі 7 371,28 грн, шляхом стягнення цієї суми з ПАТ «КБ «ПриватБанк».
 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 30 березня 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий напис № 10323, виданий 30 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. таким, що не підлягає виконанню. Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 стягнуті за вказаним виконавчим написом грошові кошти у сумі 7 371,28 грн, шляхом стягнення цієї суми з АТ КБ «ПриватБанк». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

АТ КБ «ПриватБанк» 24 квітня2020 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Істамовою І. В., на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 березня 2020 року, у якій, посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права і просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що виконавчий напис був вчинений з дотриманням статей 98, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, на підставі наданих банком документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Щодо посилання на те, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства та відсутності повідомлення позивача при вчиненні виконавчого напису АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що чинним законодавством чітко визначені випадки направлення письмової вимоги по усуненню перешкоди лише за вимогами іпотекодержателя. У даному випадку АТ КБ «ПриватБанк» стягує за виконавчим написом кредитні кошти за кредитним договором, а не договором іпотеки. Заборгованість, що стягнута виконавчим написом утворилась у період з 03 вересня 2014 року, тобто в межах трьох років. Останній платіж на погашення заборгованості проведено позивачем 03 вересня 2014 року, отже право вимоги на стягнення заборгованості виникло у банку лише 04 вересня 2014 року. Щодо стягнення грошових коштів у сумі 7 371,28 грн, то позивач своїм підписом на анкеті-заяві підтвердив згоду з умовами договору про надання банківських послуг, якими передбачено списання банком коштів з рахунків клієнта. 
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню та повернення стягнутого за виконавчим листом у розмірі 7 371,28 грн.
 
Отже, справа № 522/8157/18 не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Справа № 522/8157/18 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого запису таким, що не підлягає виконанню, повернення коштів.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              В. І. Крат
 
                                                                                                        І. О. Дундар 
 
                                                                                                        Є. В. Краснощоков