ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 червня 2020 року           справа №200/14393/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Блохіна А.А., Геращенка І.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ПЄТРОЛ» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 200/14393/19-а (головуючий суддя І інстанції – Чучко В.М., складене у повному обсязі 17 лютого 2020 року у м. Слов`янськ Донецької області) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ПЄТРОЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 30 серпня 2019 року № 000284/04-36-40-06/41487923 про застосування штрафних санкцій у вигляді штрафу у розмірі 250 000,00 грн.,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ПЄТРОЛ», звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 30 серпня 2019 року № 000284/04-36-40-06/41487923 про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі 250 000,00 грн.  за реалізацію пального без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (а.с. 4-11).
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року  відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с. 84-87).
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ПЄТРОЛ» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та  процесуального права, просило суд скасувати рішення  суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 91-95).
В обґрунтування апеляційної скарги, товариством зазначено, що роздрібної торгівлі пальним у період з 01 липня 2019 року по 03 липня 2019 року не відбувалось, оскільки фіскальними чекам 02 липня 2019 року та 03 липня 219 року сплачено заборгованість товариством перед контрагентом за отриманий у червні газ. 
Крім того, Z-звітами підтверджено, що кількість пального на початок та на кінець зміни залишається без змін.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вищевказаним фактам, що призвело до прийняття помилкового рішення по суті вимог.
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 12 серпня 2019 року на підставі  направлення на проведення перевірки від 06 серпня 2019 року № 4675 посадовими особами ГУ  ДФС у Дніпропетровській області проведено фактичну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ПЄТРОЛ» за адресою: Покровський район, смт. Покровське, вул. Соборна, буд. 209 А.
За результатами перевірки складено акт від 12 серпня 2019 року, в якому зафіксовано факт реалізації пального в період з 01 липня 2019 року по 02 липня 2019 року відповідно до АІС «Податковий блок», чеки, КОРО - без відповідних дозвільних документів а саме: ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, що є порушенням ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (а.с. 30-32, 67-69, 79-80).
Позивачем надіслано до контролюючого органу заперечення на акт від 12 серпня 2019 року (а.с. 33-37), листом від 28 серпня 2019 року про розгляд заперечення ,податковим органом зроблено висновок щодо обґрунтованості встановленних порушень викладених в акті фактичної перевірки від 12 серпня 2019 року (а.с. 33- 40)
За наслідком проведеної перевірки та складеного акту, 30 серпня 2019 року Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області  прийнято рішення про застосування фінансових санкцій № 000284/04-36-40-06/41487923, яким  до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ПЄТРОЛ» застосовано штраф в розмірі 250 000 грн. за реалізацію пального без наявності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним (а.с. 41-42, 77).
Позивач оскаржив спірне рішення до ДФС України (а.с. 43-47), однак рішенням Державної податкової служби України від 13 листопада 2019 року №9336/6/99-00-08-05-05 спірне рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення (а.с. 48-50).
Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття податковим органом спірного рішення.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доведено факт реалізації товариством пального без наявності ліцензії, відтак спірне рішення є правомірним.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон № 481).
До вказано Закону внесено зміни Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», які набули чинності з 01 липня 2019 року. 
Зокрема, вказані зміни торкнулися, у тому числі, статті 15 Закону №481/95-ВР, приписи якої після 01 липня 2019 року викладено в такій редакції:
«Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років.
Плата за ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним справляється щорічно і зараховується до місцевих бюджетів згідно із законодавством.
Суб`єкт господарювання має право зберігати пальне без отримання ліцензії на право зберігання пального в місцях виробництва пального або місцях оптової торгівлі пальним чи місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримані відповідні ліцензії.
Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання, до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію.
Після видачі/призупинення/анулювання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на зберігання пального центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, вносить відповідні відомості до Єдиного реєстру ліцензіатів та місць обігу пального не пізніше наступного робочого дня з дня видачі/призупинення/анулювання відповідної ліцензії.» 
Відтак, після 01 липня 2019 року позивач мав права реалізації пального тільки при наявності у нього відповідної ліцензії.
Позивач отримав ліцензію 03 липня 2019 року, що не є спірним в даній справі, а тому у період з 01 липня 2019 року по 02 липня 2019 року позивач не мав права здійснювати торгівлю пальним.
В рамках даної справи суттєвим для її вирішення є встановлення наявності або відсутності факту реалізації пального (газу) у період з 01 липня 2019 року по 02 липня 2019 року без наявності відповідної ліцензії.
З матеріалів справи вбачається наступне.
01 червня 2019 року між позивачем (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір № 010619-00004/ВД купівлі-продажу нафтопродуктів за відомостями, відповідно до якого покупець зобов`язаний повністю оплатити партію нафтопродуктів за ціною, що зазначена у рахунку або у видатковій накладній протягом 5-ти банківських днів, враховуючи день отримання рахунку або видаткової накладної покупцем або його уповноваженою особою. Розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковій формі шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця, зазначений у конкретному рахунку на оплату або готівковій формі (шляхом внесення грошових коштів до каси АГЗС продавця) (а.с. 25-29).
У якості підтвердження виконання договору позивачем надано: видаткову накладну №РН-0000430 від 30 червня 2019 року на суму 17 176,82 грн. (а.с. 16), фіскальні чеки від 03 липня 2019 року №8684 на суму 7 176,82 грн. (а.с. 15) та від 03 липня 2019 року №8674 на суму 10 000,00 грн. (а.с. 15), акт звірки взаєморозрахунків на 03 липня 2019 року, відповідно до якого  сплата за отримане 30.06.2019 пальне ( газ)  надійшла частками   (а.с. 19). Тобто у спірний період тільки 02.07.2019 було зафіксована сплата за отримання ГСМ в сумі 10000  гривень.
Також, 01 червня 2019 року між позивачем (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) був укладений договір №010619-00004/ВД купівлі-продажу нафтопродуктів за відомостями, відповідно до якого покупець зобов`язаний повністю оплатити партію нафтопродуктів за ціною, що зазначена у рахунку або у видатковій накладній протягом 5-ти банківських днів, враховуючи день отримання рахунку або видаткової накладної покупцем або його уповноваженою особою. Розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковій формі шляхом переказу покупцем грошових коштів на поточний рахунок продавця, зазначений у конкретному рахунку на оплату або готівковій формі (шляхом внесення грошових коштів до каси АГЗС продавця) (а.с. 20-24).
У якості доказів виконання вказаного договору позивачем надано: видаткову накладну №РН-0000432 від 30 червня 2019 року на суму 19 036,11 грн. (а.с. 17), фіскальні чеки від 02 липня 2019 року № 8663 на суму 10 000,00 грн. (а.с. 14) та від 03 липня 2019 року № 8685 на суму 9036,11(а.с. 14), а   також акт звірки взаєморозрахунків на 03 липня 2019 року (а.с. 18), відповідно до якого у спірний період 02.07.2019 року зафіксована сплата за отримання ГСМ в сумі 10000  гривень.
Вищевказаними документами підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 02 та 03 липня 2019 року виконано умови договорів від 01 червня 2019 року в частині оплати придбаного пального (газу).
Суд першої інстанції встановив вищевказані обставини, однак дійшов помилкового висновку, що сплата заборгованості за договорами-продажу є реалізація пального, з огляду на наступне.
Відповідно до абз.2  п.п. 14.1.212 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу, зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 23 листопада 2018 року № 2628 - VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів», з 01.07.2019 визначено, зокрема, що реалізація пального для цілей розд. VI ПКУ – це будь-які операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального з переходом права власності на таке пальне чи без такого переходу, за плату (компенсацію) чи без такої плати на митній території України з акцизного складу/акцизного складу пересувного: до акцизного складу; до акцизного складу пересувного;  для власного споживання чи промислової переробки;  будь-яким іншим особам.
Відтак, фактичного відпуску ПММ (газу) на АГЗ № 4 з магазином не відбувалось, оскільки, відповідно до Z-звітів № 0106 за 01 липня 2019 року, № 0107 за 02 липня 2019 року, № 0108 за 03 липня 2019 року (а.с. 12-13) кількість пального в резервуарах на початок та на кінець зміни не змінювалось, фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального  не здійснювалось та зазначені обставини не встановлювались та не перевірялись відповідачем ані під час проведення фактичної перевірки, ані на час розгляду заперечень на акт перевірки.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність факту здійснення роздрібної торгівлі пальним в період з 01 липня 2019 року по 02 липня 2019 року, відтак, застосування штрафних санкцій за його реалізацію незаконне, а спірне рішення є таким, що підлягає скасуванню.
Посилання суду першої інстанції на наявність фіскальних чеків про сплату послуг (продаж пального) та відсутність діючої ліцензії на продаж пального як на доказову базу реалізації пального є необґрунтованим з огляду на  відсутність доказів фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального.  
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.                      
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.                    
Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Золотас проти Греції» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (Zolotas v. Greece, заява № 66610/09). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Капітал Банк АД проти Болгарії» (Capital Bank AD v. Bulgaria, заява № 49429/99).                    Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.                                            
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.                     
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                   
                                                               ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ПЄТРОЛ» на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 200/14393/19-а - задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 200/14393/19-а  – скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ПЄТРОЛ» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення від 30 серпня 2019 року № 000284/04-36-40-06/41487923 про застосування штрафних санкцій у вигляді штрафу у розмірі 250 000,00 грн. – задовольнити.
Визнати  протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 30 серпня 2019 року № 000284/04-36-40-06/41487923 про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛАКІ ПЄТРОЛ»  штрафних санкцій у вигляді штрафу у розмірі 250 000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення та продовжується на строк  дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України щодо запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).
Повне судове рішення складено 03 червня 2020 року.

Судді                                                                                                Т.Г.Арабей 
                                                                                                             А.А. Блохін                                                                                                                                         І.В. Геращенко