Ухвала
 
30 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 419/583/19
провадження № 61-6224ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 05 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності.
 
Рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 року, яке залишено без змін постановою Луганського апеляційного суду від 05 березня 2020 року, позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/10 частку автомобіля марки MAZDA, модель СХ -7, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_3 , тип ТЗ  -  легковий (універсал), державний номерний знак НОМЕР_5 , яка належить їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В. М. (реєстр 592); припинено право власності ОСОБА_1 на 1/10 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року у справі № 419/1305/18; визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частку автомобіля марки MAZDA, модель СХ -7, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) VIN - НОМЕР_3 , тип ТЗ - легковий (універсал), державний номерний знак НОМЕР_5 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2018 року, виданого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Карпенко В. М. (реєстр 592); визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/10 частку житлового будинку з усіма господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 16 серпня 2018 року у справі № 419/1305/18; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в рахунок оплати вартості 1/10 частки автомобіля та 1/10 частки житлового будинку в сумі 55 039,67 грн, шляхом зобов`язання ТУ ДСА України в Луганській області виплатити ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 55 039,67 грн, внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок.
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що частка ОСОБА_1 в зазначеному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами є незначною (1/10), спільне володіння і користування майном є неможливим, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди її інтересам та членам її сім`ї. Також  1/10 частка спірного автомобіля також є незначною і не може бути виділена в натурі, автомобіль є неподільним, а припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 та членам її сім`ї.
 
30 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 року та постанову Луганського апеляційного суду від 05 березня 2020 року в зазначеній вище справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків.
 
У квітні 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 07 квітня 2020 року ОСОБА_1  надіслала засобами поштового зв`язку матеріали на усунення недоліків.
 
Вказані в ухвалі недоліки у встановлений судом строк усунено.
 
В касаційній скарзі заявник посилається на пункти 1, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17. Вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах стосовно позбавлення відповідача права на земельну ділянку під будинком без будь-якої компенсації.
 
Касаційна скарга подана в передбачений законом строк та з дотриманням вимог щодо її форми і змісту. Судовий збір сплачено.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.
 
За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.
 
Касаційна скарга містить клопотання про зупинення виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 року. 
 
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
 
Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
 
Заява (клопотання) про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення або зупинення його дії, такими мотивами, зокрема, може бути відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення, неможливість повороту виконання рішення у разі його скасування тощо.
 
З урахуванням завдань та основних засад цивільного судочинства, визначених частинами першою, третьою статті 2 ЦПК України, вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки. Клопотання про зупинення виконання судового рішення або зупинення його дії має бути мотивованим та містити обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, які підтверджені належними та допустимими доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду може бути надано копію такої постанови. 
 
Оскільки заявником не наведено обґрунтованих підстав зупинення виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 року, а також не додано доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання судового рішення, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення, то клопотання задоволенню не підлягає.
 
Керуючись статтями 389, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у даній справі.
 
Витребувати із Новоайдарського районного суду Луганської області цивільну справу № 419/583/19 за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності.
 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Новоайдарського районного суду Луганської області від 28 грудня 2019 року відмовити.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 26 травня 2020 року. 

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
В. В. Сердюк
 
І. М. Фаловська