КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

справа №756/1778/2017                                                                                 Головуючий у І інстанції - Шевчук А.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/4395/2020                                         Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
17 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,
за участю секретаря Немудрої Ю.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року
у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
встановив:
 
В лютому 2017 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назва якого змінена на ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014-380-КЖ за яким останній отримав цільовий кредит на фінансування будівництва (інвестування) квартири у розмірі 289936 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24 жовтня 2022 року.
06 травня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору за якою сторони узгодили право на дострокове погашення кредиту (частини кредиту) без сплати комісій, але за умови письмового попередження кредитора про свої наміри. 
Також, передбачено порядок дострокового погашення нарахованих відсотків за час фактичного користування кредитом. 
Інші умови залишено без змін та підтверджено за ними свої зобов`язання.
ОСОБА_1 отримав кошти, при цьому згодом припинив виконувати взяті на себе зобов`язання по сплаті відсотків та внесення чергових платежів.
Заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків, відповідно до розрахунку станом на 03 квітня 2015 року становить 180900,17 доларів США.
Просило суд, стягнути з відповідача на користь позивача 180900,17 доларів США заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 155257,31 доларів США та суму заборгованості за відсотками у розмірі 25642,86 доларів США.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до п. 1.1 договору кредиту №014-380-КЖ, укладеного 25 жовтня 2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти в сумі 289936 доларів США зі сплатою 13% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості, а саме до 10 числа кожного місяця в сумі 1611 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 24 жовтня 2022 року.
Згідно п.4.5 договору кредиту, у разі невиконання позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7,3.3.8 цього Договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування Кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.
Згідно з п.7.4 ст.7 договору Кредиту, у разі настання обставин, визначених п.п.3.2.3, 4.4,4.5,5.4 цього Договору, строк користування вважається таким, що сплив, та відповідно, Позичальник зобов`язаний погасити Кредит, сплатити проценти за фактичне використання Кредиту та нар ахова штрафні санкції.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що остання оплата боргу була проведена 10 червня 2010 року. Наступний платіж згідно умов кредитного договору позичальник повинен був здійснити у строк до 10 липня 2010 року.
Отже, про порушення позичальником умов кредитного договору банк дізнався 10 липня 2010 року.
Перебіг 90-денного строку розпочався 11 липня 2010 року та тривав по 09 жовтня 2010 року включно.
Наступний день, 10 жовтня 2010 року, згідно з п.4.5 кредитного договору є новим терміном дострокового виконання основного зобов`язання, однак 11 жовтня 2010 року борг за кредитним договором погашено не було.
Отже, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору щодо погашення заборгованості, змінився строк виконання основного зобов`язання.  
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014-380-КЖ.
Відповідно до умов кредитного договору банк надав ОСОБА_1 цільовий кредит на фінансування будівництва (інвестування чотирикімнатної квартири АДРЕСА_1 , поверх 8, житловий комплекс «ОАЗІС», загальною проектною площею 141,57 кв.м, житловою площею 74,49 кв.м, згідно договору про участь у ФФБ «Столиця»-4 виду А №фк01341032 від 28 вересня 2007 року) у сумі 289936 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24 жовтня 2022 року.
Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту містяться в додатку №1 до Договору та доведено до відома позичальника.
При цьому, наступний порядок погашення суми заборгованості із зазначенням часу та розміру щомісячних платежів чітко визначені в п.1.1.1 Договору.
Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_1 кошти в іноземній валюті у розмірі 289936 доларів США, що підтверджується, крім іншого, заявою на отримання кредиту та не заперечувалося відповідачем.
В забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , зі згоди дружини ОСОБА_2 , 25 жовтня 2007 року укладено іпотечний договір №014-389-ЗЖ за умовами якого іпотекодавець передав у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №014-380-КЖ від 25 жовтня 2007 року майнові права на незакінчену будівництвом квартиру АДРЕСА_1 , поверх 8, житловий комплекс «ОАЗІС».
06 травня 2009 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду про внесення змін до кредитного договору за якою сторони узгодили право на дострокове погашення кредиту (частини кредиту) без сплати комісій, але за умови письмового попередження кредитора про свої наміри. 
Також, передбачено порядок дострокового погашення нарахованих відсотків за час фактичного користування кредитом. 
Інші умови залишено без змін та підтверджено за ними свої зобов`язання.
У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 припинив виконувати взяті на себе зобов`язання належним чином.
Згідно наданого розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 станом на 03 квітня 2015 року складає 180900,17 доларів США з яких: заборгованість за договором кредиту у розмірі 155257,31 доларів США та сума заборгованості за відсотками у розмірі 25642,86 доларів США.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими. 
Також судом встановлено, що заперечуючи проти позову та ініціюючи питання застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідач вказував, що перестав належно виконувати свої обов`язки у частині внесення передбаченого п.п.1.1.1, п.1.1., ст.1 кредитного Договору платежу, ще 10 червня 2010 року.
З розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 вбачається, що останнім 10 червня 2010 року достроково було внесено в рахунок погашення заборгованості за кредитом 83588,44 (у валюті кредиту) та в рахунок погашення відсотків 16411,56 (у валюті кредиту), що значно перевищило суму щомісячного платежу визначеного порядком погашення заборгованості.
У відповідності до таблиці погашення нарахованих відсотків позичальника ОСОБА_1 до 23 січня 2014 року продовжував сплачувати кошти в погашення кредиту, більше того, періодично з платежами, які значно перевищували суму щомісячного платежу визначеного порядком погашення заборгованості.
Таким чином, періодична оплата позичальником коштів, що значно перевищувала розмір щомісячних платежів визначених порядком погашення заборгованості свідчить про визнання ОСОБА_1 свого боргу та переривання перебігу позовної давності.
З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам чинного законодавства оскаржуване рішення не відповідає.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до договору кредиту №014-380-КЖ від 25 жовтня 2007 року Банк надав Позичальнику кредит на фінансування будівництва (інвестування) квартири у розмірі 289936 доларів США зі сплатою 13% річних з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 24 жовтня 2022 року.
ПАТ «Укрсоцбанк» свої зобов`язання за договором виконав належним чином.
ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 03 квітня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 180900,17 доларів США, яка складається із заборгованості за договором кредиту у розмірі 155257,31 доларів США та заборгованості за відсотками у розмірі 25642,86 доларів США.
Згідно статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За правилами ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 заявив про застосування позовної давності, яка є підставою для відмови у позові.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (статті 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).
Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.
За висновками Верховного Суду України, викладеними у постановах №6-190цс14 від 21 січня 2015 року, №6-32цс14 від 10 вересня 2014 року, №6-125цс14 від 17 вересня 2014 року, №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах №6-53цс14 від 17 вересня 2014 року, №6-125цс14 від 17 вересня 2014 року).
Відповідно до розрахунку заборгованості, останній платіж зазначений датою 23 січня 2014 року. 
З наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв`язку з чим, починається дія трирічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. 
Таким чином, строк позовної давності сплинув 23 січня 2017 року.
З штампу вхідної кореспонденції та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оболонського районного суду м. Києва вбачається, що позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 подана до суду 02 лютого 2017 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
Жодних доказів, які б свідчили про переривання строку позовної давності Банк суду не надав. 
Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Викладені в апеляційній скарзі доводи є переконливими, такими що спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за спливом строку позовної давності. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Крім цього, згідно з вимогами ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови у позові на позивача.
З матеріалів справи вбачається, що за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 109891,10 грн, а тому зазначена сума підлягає стягненню з АТ «Альфа Банк».
Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року скасувати і ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Стягнути з АТ «Альфа Банк» на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 109891 (сто дев`ять тисяч вісімсот дев`яносто одну гривню) 10 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови виготовлено 31 березня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      К.П. Приходько

Судді                                                                         Т.О. Писана

С.О. Журба