ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/8906/16                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  02 червня 2020 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державного реєстратора - приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року (м. Київ, дата складання повного тексту - 16.03.2020) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТИТУТ ГЕОІНФОРМАТИКИ» до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Денді Карбон», Товариство з обмеженою відповідальністю «Карбон ЛТД» про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНСТИТУТ ГЕОІНФОРМАТИКИ» звернулося з позовом, в якому просить:
-          скасувати рішення суб'єкта владних повноважень державного реєстратора - рішення приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29423574 від 26.04.2016 15:21:22, про державну реєстрацію від 26.04.2016 13:07:15 права власності на нежитлові приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000,00 кв.м., м. Київ, провулок Лабораторний, будинок 1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Денді-Карбон», код ЄДРПОУ 21649555, номер запису про право власності 14327955, на підставі рішення суду, серія та номер: б/н, виданий 24.03.2009, видавник: Господарський суд м. Києва; постанова, серія та номер б/н, виданий 18.01.2010, видавник: Київський апеляційний господарський суд;
-          скасувати рішення суб'єкта владних повноважень державного реєстратора - рішення приватного нотаріуса Верба Віталія Миколайовича, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29919993 від 06.06.2016 15:34:42, про державну реєстрацію від 03.06.2016 15:49:28 права власності на нежитлові приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000,00 кв.м., м. Київ, провулок Лабораторний, будинок 1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Денді-Карбон», код ЄДРПОУ 21649555, номер запису про право власності 14833126, на підставі рішення суду, серія та номер: 18/142-50/323, виданий 24.03.2009, видавник: Господарський суд м. Києва; постанова, серія та номер 18/142-50/323, виданий 15.05.2010, видавник: Вищий господарський суд України; постанова, серія та номер 18/142-50/323, виданий 18.01.2010, видавник: Київський апеляційний господарський суд.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішення державного реєстратора є протиправними, оскільки відповідачем двічі зареєстровано за ТОВ «Денді-Карбон» право власності на нерухоме майно, власником якого він не є. Наголошує, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності від 06.06.2016 на ТОВ «Денді-Карбон» проведено після державної реєстрації на те саме нерухоме майно за іншою особою, що свідчить про його протиправність, а щодо рішення про державну реєстрацію права власності від 26.04.2016 на ТОВ «Денді-Карбон», то на цей час вказане товариство вже не мало права власності на майно, оскільки після постановляння рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2009 у справі №18/142-50/323, нерухоме майно кілька разів змінювало власників. Також позивач посилається на порушення державним реєстратором п. 5 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з яким державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію, тому оскільки відповідач жодних нотаріальних дій щодо нерухомого майна не вчиняв, у нього не було повноважень проводити реєстраційні дії щодо майна. Вказує, що обидва оскаржувані рішення прийнято за результатами розгляду одного й того самого пакету документів.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що згідно з пп. 1 п. 2 р. ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та деяких інших законодавчих актів України щодо децентралізації повноважень з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 26.11.2015 № 834-VIII з дня набрання чинності цим Законом нотаріуси наділяються повноваженнями державних реєстраторів прав на нерухоме майно та можуть здійснювати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень без вчинення нотаріальної дії щодо такого майна, і посилання позивача на порушення п. 5 ч. 5 ст. 3 Закону №1952-IV є безпідставними. Також відповідач зазначає, що позивач як юридична особа був зареєстрований лише 25.05.2016, тому його права не могли бути порушені внаслідок прийняття рішення від 26.04.2016 про реєстрацію права власності. Наголошує, що рішення про реєстрацію права власності 26.04.2016 та 03.06.2016 прийнято на підставі різних документів (двох та трьох судових рішень відповідно), а між прийняттям вказаних рішень мали місце дві реєстраційні дії щодо нерухомого майна - 13.05.2016 реєстрація права власності на нерухоме майно за ТОВ «Карбон ЛТД» та 26.05.2016 за позивачем, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.05.2018 провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАС України, з врахуванням правових позицій Верховного Суду України, висловлених у постановах від 11.11.2014 №21-493а14, 09.12.2014 №21-308а14, 16.12.2014 №21-544а14, 29.09.2015 №21-345а15, 25.11.2015 №339/113/14-а, №21-5430а15 від 29.03.2016.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.07.2018 ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 24.05.2018 скасовано зі скеруванням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.   Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у цій справі дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. 

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким закрити провадження у справі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з'ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що оскільки відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за ТОВ «Денді-Карбон», не мав публічно-правових відносин саме з позивачем, такий спір не має ознак адміністративного і підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Вказує, що реєстрація права власності га ТОВ «Денді-Карбон»  вчинена відповідно до вимог діючого законодавства, зокрема Закону №1952-IV та на підставі належним чином оформлених документів.

Позивачем подано відзив, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є правомірним, судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26.04.2016 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, звернулося ТОВ «Денді-Карбон» з заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000,00 кв.м., м. Київ, провулок Лабораторний, будинок 1.
В якості підстави проведення державної реєстрації надано рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2009 у справі №18/142-50/323, яким визнано за ТОВ «Денді-Карбон» права власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000 кв.м. у м. Києві по провулку Лабораторному будинок 1, а також постанову Київського апеляційного Господарського суду від 18.01.2010 у вказаній справі, яким рішення Господарського суду м. Києва від 24.03.2009 у справі №18/142-50/323 змінено, виклавши пункти 1, 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції: « 1. Позов задовольнити частково. 2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Денді-Карбон» (місцезнаходження: 01133 м. Київ, пров. Лабораторний, 1, ідентифікаційний код 21649555, поточний рахунок 2600610529 в АППБ «Аваль» м. Києва, МФО 300335) право власності на частину нежитлових приміщень, які складаються з 3 та 4 секції загальною площею 3000 кв.м., та знаходяться в домоволодінні № 1 по провулку Лабораторному в місті Києві».
Рішенням приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29423574 від 26.04.2016 здійснено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000,00 кв.м., м. Київ, провулок Лабораторний, будинок 1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Денді-Карбон», код ЄДРПОУ 21649555, номер запису про право власності 14327955.
В подальшому рішенням державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. від 26.05.2016 про державну реєстрацію прав на нерухоме майно право власності на нежитлові приміщення 3 та 4 секцій, загальною площею 3000,00 кв.м. за адресою: м. Київ, провулок Лабораторний, будинок 1 зареєстровано за ТОВ «Карбон ЛТД» (код ЄДРПОУ 21647378), індексний номер 29624420 від 17.05.2016, номер запису про право власності 14530668; на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 28.09.2011, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.11.2011 і постановою Вищого господарського суду України від 31.01.2012 у справі №18/492-40/110-61/20, якими визнано право власності ТОВ «Карбон ЛТД» (код ЄДРПОУ 21647378) на нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000 кв.м. у будівлі за адресою м. Київ, Лабораторний провулок, 1, що складає 42/100 частин у будівлі за адресою м. Київ, Лабораторний провулок, 1.
Також державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. скасовано запис приватного нотаріуса в Державному реєстрі про скасування (припинення) запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно - нежитлові приміщення 3 та 4 секцій, загальною площею 3000 кв.м. за адресою: м. Київ, провулок Лабораторний, 1 за ТОВ «Денді-Карбон» (код ЄДРПОУ 21649555), вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29423574 від 26.04.2016.
03.06.2016 до державного реєстратора - приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, звернулося ТОВ «Денді-Карбон» з заявою про державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000,00 кв.м., м. Київ, провулок Лабораторний, будинок 1.
В якості підстави проведення державної реєстрації надано рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2009 у справі №18/142-50/323, яким визнано за ТОВ «Денді-Карбон» права власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000 кв.м. у м. Києві по провулку Лабораторному будинок 1, постанову Київського апеляційного Господарського суду від 18.01.2010 у вказаній справі, яким рішення Господарського суду м. Києва від 24.03.2009 у справі №18/142-50/323 змінено, та постанову Вищого господарського суду України від 17.05.2010 у вказаній справі, якою рішення господарського суду м. Києва від 24.03.2009 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2010 у справі №18/142-50/323 залишено без змін, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Карбон ЛТД» без задоволення.
Рішенням приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича, Дніпропетровський міський нотаріальний округ, Дніпропетровська область, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29919993 від 03.06.2016 здійснено державну реєстрацію права власності на нежитлові приміщення 3 та 4 секцій загальною площею 3000,00 кв.м., м. Київ, провулок Лабораторний, будинок 1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Денді-Карбон», код ЄДРПОУ 21649555, номер запису про право власності 14833126.
Позивач вважаючи вищевказані рішення приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича протиправним, прийнятим з порушенням норм чинного законодавства, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М. скасовано запис в Державному реєстрі про скасування (припинення) запису про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Вербою Віталієм Миколайовичем на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 29423574 від 26.04.2016, і вказане рішення залишене в силі судовими рішеннями у справі Окружного адміністративного суду м. Києва №826/7844/16, для захисту прав та інтересів позивача цього достатньо. Вказує, що відповідач не міг не знати, що ним попередньо проводилася реєстраційна дія 26.04.2019 щодо реєстрації права власності на нерухоме майно за заявою тієї самої особи, а також про скасування вказаного запису 26.05.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кударенко В.М., про що містилася інформація в Реєстрі, тому у відповідача були підстави для відмови у вчиненні реєстраційної дії і на підставі п. 5 ч. 1 ст. 24 Закону № 1952-IV.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб місцевих органів виконавчої влади, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 6 КАС України в порядку адміністративного судочинства.
Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У пункті 1 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.  
Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням ним владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово підкреслював, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Перевіряючи доводи позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору у даній справі є рішення суб'єкта владних повноважень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29423574 від 26.04.2016 15:21:22, про державну реєстрацію від 26.04.2016 13:07:15 права власності на нежитлові приміщення за ТОВ «Денді-Карбон» та рішення рішення суб'єкта владних повноважень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 29919993 від 06.06.2016 15:34:42, про державну реєстрацію від 03.06.2016 15:49:28 права власності на нежитлові приміщення за ТОВ «Денді-Карбон».
Разом з тим, з матеріалів справи та доводів позовної заяви вбачається, що в даному випадку вказані рішення впливають на приватні права та інтереси позивача щодо вказаного майна і наразі існує відповідний спір право.
Таким чином, вирішення приватно-правового спору є первинним по відношенню до адміністративного спору у цій справі, що в сукупності із поглинанням приватно-правовим спором дає підстави для висновку про непідсудність даного спору суду адміністративної юрисдикції.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 813/3599/16 та від 11.09.2019 у справі №  815/4789/16.
Доводи позивача про те, що звертаючись з позовом у цій справі, він оскаржував не право власності, а рішення державного реєстратора (нотаріуса) щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності спільної, апеляційний суд приймає до уваги, але зазначає, що такі доводи не спростовують висновків щодо юрисдикції цього спору.
Крім того, частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду 17.10.2018 при розгляді справи № 822/842/18 виклала правову позицію щодо підсудності спорів щодо оскарження дій/рішень про державну реєстрацію, обтяжень, вилучення обтяжень (заборона на нерухоме майно, іпотека), зазначивши що  такі спори у справі не є публічно-правовим з огляду на наявність спору про право на майно.
Також колегія суддів приймає до увагу правову позицію викладену Верховним Судом при розгляді справ № 807/137/18, 826/673/16, 823/2042/16.
Отже, як зазначив Верховний Суд, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
З огляду на вказане та приймаючи до уваги правову позицію Верховного Суду,  колегія суддів вважає, що цей спір не є публічно-правовим, оскільки даний спір стосується права власності на об`єкт нерухомості.
Ураховуючи те, що позовні вимоги в цій справі є похідними при вирішенні судом питання щодо правомірності набуття позивачем, права власності на спірне майно і можуть впливати на майнові права та інтереси учасників справи, судова колегія приходить до висновку, що, незважаючи на участь у спорі суб`єкта владних повноважень, такий спір не є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
Тобто предметом спору у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно, оскільки зазначені позовні вимоги приводять до вирішення питання про право власності на це нерухоме майно.
Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права на об`єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
З наведеного можна зробити висновок про те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне.
Слід вказати, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів.
Таким чином, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчої-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується цивільного права і за суб`єктним складом сторін має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства.
Зазначена вище правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 21.11.2018 року у справі № 813/1362/16, 28.11.2018 року у справі № 825/642/18, 29.01.2019 року у справі № 803/1589/17, від 29.05.2019 року у справі № 826/9341/17 під час розгляду спорів у подібних правовідносинах. Дана позиція також висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 16.08.2019 року у справі №826/4236/17 та від 31.10.2019 року у справі №826/7002/17.
В зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому такі спори мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 року по справі №814/2030/17.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже висловлювала позицію у спорі з аналогічними правовідносинами, зокрема в постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16.
Також Велика Палата Верховного Суду вважає, що оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваних рішень, записів у відповідному державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорювані рішення, здійснено оспорювані записи.
Окремо судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 02.10.2019 року у справі № 807/137/18 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постановах від 04.04.2018 року у справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10.04.2018 року у справі № 808/8972/15, від 16.05.2018 року у справі № 826/4460/17, від 23.05.2018 року у справі № 815/4618/16, від 05.06.2018 року у справі № 04/20728/14, від 12.06.2018 року у справі № 823/378/16, від 13.06.2018 року у справах № 820/2675/17 та 803/1125/17 щодо належності до юрисдикції адміністративних судів спорів за позовами осіб, які не були заявниками вчинення реєстраційних дій, до державного реєстратора про скасування його рішень чи записів у державному реєстрі стосовно державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
У вказаному рішенні Велика Палата Верховного Суду вказала, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.
Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.
Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.
Колегія суддів звертає увагу, що на момент прийняття постанови суду апеляційної інстанції від 18.07.2018 не було чіткої та сталої правової позиція щодо підсудності даної категорії справ, однак на момент повторного надходження справи №826/8906/16 до суду апеляційної інстанції Великою Палатою Верховного Суду встановлено чіткий критерій визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, при цьому в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції не повністю встановив фактичні обставини справи та при ухваленні рішення допустив порушення норм матеріального та процесуального права, помилково віднісши даний спір до публічно-правового.
Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена категорія спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки цей спір має вирішуватись судами за правилами господарського судочинства.
Приписи п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України визначають, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
Крім того, відповідно до ч.1 чт.239 КАС України суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз'яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об'єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
За таких обставин, колегія суддів роз'яснює, що позивач наділений правом подати протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови заяву, в якій зазначити до якого суду за встановленою юрисдикцією потрібно направити справу №826/8906/16.

Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Державного реєстратора - приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича - задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2020 року - скасувати.
Провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТИТУТ ГЕОІНФОРМАТИКИ» до Державного реєстратора - приватного нотаріуса Верби Віталія Миколайовича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Денді Карбон», Товариство з обмеженою відповідальністю «Карбон ЛТД» про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.
Вказати, що даний спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Роз'яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «ІНСТИТУТ ГЕОІНФОРМАТИКИ» про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією із зазначенням відповідного суду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 02.06.2020.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна