ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 672/1389/18
Провадження № 22-ц/4820/79/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,
секретаря: Журбіцького В.О.,
учасники справи: представники апелянтів ОСОБА_10.,
ОСОБА_11, представник позивача ОСОБА_9 .,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Державного підприємства «Сетам» на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2019 року (суддя Сакенов Ю.К.) за позовом ОСОБА_4 до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , про визнання прилюдних торгів та їх результатів недійсними,

в с т а н о в и в :
У жовтні 2018 року ОСОБА_4 звернулась в суд із позовом до Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання прилюдних торгів та їх результатів недійсними.
Позовну заяву мотивувала тим, що з 10.02.2007 року до 16.08.2016 року ОСОБА_4 перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 . За час шлюбу подружжям було набуто рухоме та нерухоме майно, в тому числі житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , шиномонтаж, який знаходиться по АДРЕСА_1 , та магазин, який знаходиться по АДРЕСА_1 . Зазначені об`єкти нерухомого майна знаходяться на земельній ділянці площею 0,0310 га по АДРЕСА_2 , яка до зведення на ній спільного майна на підставі договору дарування перебувала в особистій власності ОСОБА_6 . Зазначена земельна ділянка, в силу принципу цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, також є спільною сумісною власністю подружжя.
У вересні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом про поділ вказаного та іншого майна подружжя. 17 листопада 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя. Цивільна справа №672/1212/15-ц, за зазначеними позовами розглядається в суді першої інстанції до теперішнього часу.
Ухвалою суду від 03.12.2015 року у цивільній справі №672/1212/15-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_4 було заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження та реалізації будь-яким способом майна, яке належить ОСОБА_8 , в тому числі і зазначеного вище нерухомого майна. У зв`язку з цим 04.12.2015 року було відкрито виконавче провадження №49559673 та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а 26.01.2016 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно було внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №27943362 від 26.01.2016 року. Таким чином, з 04.12.2015 року і по даний час діє ухвала суду про заборону відчуження і реалізації будь-яким способом спірного майна.
Однак, 21.09.2018 року під час судового засідання у цивільній справі №672/1212/15-ц позивачу стало відомо, що все спірне нерухоме майно вибуло із власності ОСОБА_3 через його реалізацію на електронних торгах, а саме, з 09.03.2016 року по 11.03.2016 року ДП «СЕТАМ» було проведено електронні торги, у ході яких усе вказане вище спірне нерухоме майно, згідно протоколу проведення електронних торгів №147566 від 11.03.2016 року, було реалізовано ОСОБА_2 .
В подальшому було з`ясовано, що спірне майно було відчужено у процедурі виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08.12.2015 року у справі №686/23150/15-ц про стягнення з ОСОБА_6 боргу за позикою на користь ОСОБА_5 .. Право власності за переможцем електронних торгів ОСОБА_2 було зареєстровано на підставі рішення приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області Шаповал Л.В., яку, в свою чергу, зобов`язано зареєструвати відповідне право власності та видати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.09.2016 року у справі №822/1540/16.
В описаний вище незаконний спосіб з власності позивача протиправно вибуло майно, яке було обмежено у цивільному обороті рішенням суду, чим порушено її право власності на таке майно, а також гарантоване право на судовий захист у вигляді вжиття судом заходів забезпечення позову.
Посилаючись на зазначене, позивачка просила суд:
- визнати недійсними електронні торги, проведені за допомогою Системи електронних торгів арештованим майном, від 11.03.2016 року, з реалізації майна, належного ОСОБА_3 , а саме, двоповерхової будівлі, яка складається із: шиномонтажу, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , заг. площа 101,6 кв.м; магазину, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , заг.площа 41,8 кв.м; житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , заг.площа 111 кв.м; земельної ділянки, площею 0,0310 га, кадастровий номер 6821210100:03:004:0046, державний акт на право власності на земельну ділянку - серія ЯЛ №351599 від 10.12.2010 року;
- визнати недійсним протокол проведення електронних торгів №147566 від 11.03.2016 року з реалізації майна, належного ОСОБА_3 ;
- визнати недійсним акт проведення електронних торгів від 22.03.2016 року, складений старшим державним виконавцем Токарською О.І. відділу ДВС Городоцького РУЮ Хмельницької області, при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №49806022 від 13.01.2016 року. 
Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2019 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано недійсними електронні торги, проведені між продавцями - Городоцьким РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, ДП «Сетам» з однієї сторони та покупцем - ОСОБА_2 з іншої сторони, за допомогою Системи електронних торгів арештованим майном, від 11.03.2016 року з реалізації майна, належного ОСОБА_3 , а саме: двохповерхової будівлі, яка складається із:
- шиномонтажу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 101,6 кв.м;
- магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа-41,8 кв.м;
- житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 111 кв.м;
- земельної ділянки площею 0,0310 га, кадастровий номер 6821210100:03:004:0046, державний акт на право власності на земельну ділянку - серія ЯЛ № 351599 від 10.12.2010 року.
Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів № 147566 від 11.03.2016 року, проведених за допомогою Системи електронних торгів арештованим майном, від 11.03.2016 року з реалізації майна, належного ОСОБА_3 .
Визнано недійсним акт проведення електронних торгів від 22.03.2016 року, складений старшим державним виконавцем Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Токарською О.І., при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №49806022 від 13.01.2016 року, щодо реалізації належного ОСОБА_3 нерухомого майна.
Повернуто всіх учасників правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах зведеного виконавчого провадження №49806022 від 13.01.2016 року, щодо реалізації належного ОСОБА_3 нерухомого майна у стан, який передував проведенню прилюдних торгів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 .
В обґрунтування скарги зазначив, що суд не встановив порушення Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів з боку ДП «СЕТАМ» при проведенні оспорюваних електронних торгів, а отже, зважаючи на практику розгляду даної категорії справ Верховним Судом України та Великою Палатою Верховного Суду, підстави для задоволення позову в частині визнання недійсними електронних торгів відсутні. Крім того, позивач як на підставу для задоволення позову, з чим погодився суд першої інстанції, посилалась на те, що під час підготовки до проведення електронних торгів державним виконавцем не було з`ясовано наявність заборон щодо відчуження майна що підлягало продажу, проте, такі можливі порушення державного виконавця передували проведенню торгів, не стосуються правил проведення торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Вважає, що у справі відсутні належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження порушень процедури реалізації ДП «СЕТАМ» спірного майна, а отже і відсутні підстави для задоволення позову. 
Щодо повернення всіх учасників майна у стан, який передував проведенню прилюдних торгів, то відповідачі та третя особа звертали увагу суду на неможливість повернення сторін у стан, який передував проведенню прилюдних торгів з врахуванням вимог ч.2 ст.388 ЦК України. Суд у рішенні вказав, що він не витребовує майно від ОСОБА_2 , як добросовісного набувача, а лише визнає правочин недійсним у порядку статей 203, 215 ЦК України. Однак всупереч такому висновку у резолютивній частині рішення суд все-таки повернув сторони у стан, який передував проведенню торгів, що є реституцією. Внаслідок чого мотивувальна частина рішення суду у цій частині суперечить резолютивній частині цього ж рішення. На думку апелянта, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна та, відповідно до ч.2. ст.388 ЦК України, таке майно не можу бути витребуване у нього й відповідно не може бути розподілене між бувшим подружжям ОСОБА_3 . Також зазначає, що твердження позивача ОСОБА_4 щодо віднесення спірного майна до спільного майна подружжя не є безспірним, оскільки у провадженні Городоцького районного суду перебувають цивільні справи про поділ майна подружжя, а також про визнання спірного майна особистою власністю ОСОБА_3 .
Городоцький районний відділ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, також просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 .
В обґрунтування скарги зазначено, що на електронних торгах реалізовано майно, яке належить боржнику ОСОБА_3 і жодним рішенням суду не визнано право власності ОСОБА_4 на частину спірного майна та не виділено її частку, а у випадку якщо таке майно є спільним майном подружжя, то і зобов`язання та заборгованість на користь ОСОБА_5 в сумі 941 373 грн. є спільним. Крім того, на електронних торгах через ДП «СЕТАМ» відчужене майно, щодо якого не було зареєстровано арешт чи заборону відчуження у Державному реєстрі речових прав, оскільки 02.02.2016 року з метою перевірки наявності обтяжень, були сформовані інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек щодо суб`єкта речового права, ОСОБА_3 . Вказує, що обтяження нерухомого майна за ухвалою суду про забезпечення позову від 03.12.2015 року у справі №672/1212/15-ц не зареєстровано у встановленому порядку в Державному реєстрі речових прав по сьогоднішній день. В той час як відділу ДВС Городоцького РУЮ було доручено виконання ухвали лише в частині щодо накладення заборони відчуження транспортного засобу. Судом першої інстанції не враховано судову практику при розгляді аналогічних справ. Також вважає, що дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. 
Відповідач ОСОБА_2 також не погоджується із судовим рішенням у справі та у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 .
В обґрунтування скарги зазначив, що висновки суду про те, що він не може вважатись добросовісним набувачем майна не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки йому жодним чином не було відомо і не могло бути відомо про факт існування заборони відчуження на майно. Спірне майно було придбано ОСОБА_2 на прилюдних торгах у порядку встановленому для виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 08.12.2015 року та відповідно до ч.2 ст.388 ЦК України не може бути витребуване у нього та розподілене між колишнім подружжям. Навіть у разі виявлення факту порушення процедури продажу майна з прилюдних торгів, статус особи покупця такого майна як добросовісного набувача не змінюється. Тобто, особа, добросовісний набувач майна, яке придбано з електронних торгів в порядку примусового виконання рішення суду, не може відповідати за помилки державних органів та їх посадових осіб. Про це свідчить і практика Європейського суду з прав людини.
Державне підприємство «СЕТАМ», в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, також просить рішення суду скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.
В обґрунтування скарги зазначало, що суд першої інстанції не надав належної оцінки інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №52500129 та не застосував норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», які підлягали застосуванню до конкретних правовідносин. Також зазначає, що перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором торгів не здійснюється, за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відповідного органу ДВС. ДП «СЕТАМ» зазначає, що для визнання електронних торів недійсними, які є правочином в розумінні ст.ст. 203, 215 ЦК України, необхідно встановити порушення саме норм Порядку реалізації арештованого майна. Натомість, дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. На думку апелянта жодних порушень правил проведення електронних торгів, впливу таких порушень на результат торгів, а також порушення законних прав позивача у результаті проведення спірних торгів не встановлено, а отже і підстави до задоволення позову ОСОБА_4 відсутні.
У відзиві на апеляційні скарги відповідачів та третьої особи, ОСОБА_4 не погоджується з їх доводами, вважає доводи апеляційних скарг безпідставними та такими, що не можуть бути задоволені. Рішення суду першої інстанції вважає правильним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки майно, яке було реалізоване на прилюдних торгах, виходячи із презумпції спільної власності подружжя (ст.60 СК України) є їх спільною сумісною власністю. При реалізації на електронних торгах - спірного майна, порушено право позивачки як співвласника цього майна. Наявність ухвали суду від 03.12.2015 року з метою забезпечення позову про поділ майна подружжя про заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження та реалізації будь-яким способом майна, яке належить ОСОБА_3 , в тому числі і спірного нерухомого майна, перешкоджала вчиняти дії щодо реалізації спірного нерухомого майна на електронних торгах. Доводи апелянтів щодо неможливості витребування майна у добросовісного набувача є безпідставними, оскільки спірне майно вибуло з володіння співвласника поза її волею. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_10 , підтримав доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити.
Представник третьої особи ОСОБА_3 , ОСОБА_11 . в судовому засіданні підтримав доводи апеляційних скарг, просив їх задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційних скарг, просила їх відхилити.
Представники апелянтів, Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, Державного підприємства «Сетам», в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.
Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам» підлягають залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною 4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та або резолютивної частини.
Так судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 10.02.2007 року зареєстрували шлюб.
Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2016 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. 
Під час перебування у шлюбі,  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  було придбано житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , шиномонтаж, який знаходиться по АДРЕСА_1 , та магазин, який знаходиться по АДРЕСА_1 (свідоцтва про право власності НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 18.08.2012 року). Зазначені об`єкти нерухомого майна знаходяться на земельній ділянці площею 0,0310 га по АДРЕСА_2 , яка до зведення на ній спільного майна на підставі договору дарування земельної ділянки №2569 від 21.07.2008 року, була подарована ОСОБА_3 , державний акт на право власності на земельну ділянку від 10.12.2010 року серія ЯЛ №351599).
У вересні 2015 року позивач звернулась до Городоцького районного суду Хмельницької області з позовом про поділ спільного майна подружжя, серед якого предметом поділу є: двоповерхова будівля, яка складається із: шиномонтажу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 101,6 кв.м; магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 41,8 кв.м; житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 111 кв.м. Зазначені об`єкти нерухомого майна знаходяться на земельній ділянці площею 0,0310 га по АДРЕСА_2 , яка на підставі договору дарування, була подарована ОСОБА_3 
17 листопада 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом про поділ майна подружжя.
За даними позовами Городоцьким районним судом Хмельницької області по теперішній час розглядається цивільна справа №672/1212/15-ц.
Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2019 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 , на підставі його заяви, залишена без розгляду.
Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2015 року у цивільній справі №672/1212/15-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_4 про поділ майна подружжя було заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження та реалізації будь-яким способом майна, яке належить ОСОБА_8 , в тому числі і зазначеного вище нерухомого майна. Вказана ухвала підлягала негайному виконанню.
04 грудня 2015 року листом № 5208/2/672/415/15 та листом № 5209/2/672/415/15 Городоцьким районним судом Хмельницької області на адресу відділу ДВС Городоцького районного управління юстиції Хмельницької області та реєстраційної служби Городоцького районного управління юстиції в Хмельницькій області було направлено копії ухвали суду від 03.12.2015 року та 4 заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
04 грудня 2015 року старшим державним виконавцем Токарською О.І. Городоцького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області при примусовому виконанні було відкрито виконавче провадження № 49559673 та того ж дня винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
26 січня 2016 року державним реєстратором речових прав на нерухоме майно Городоцького районного управління юстиції Косінським A.B. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27943362 від 26.01.2016 року було внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Також, старшим державним виконавцем Токарською О.І. Городоцького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 49806022 від 13.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 заборгованості було накладено арешт та звернуто стягнення на все вищевказане нерухоме майно.
В межах виконавчого провадження №49806022 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 935 283,35 грн. державним виконавцем Городоцького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області було передано на реалізацію двоповерхову будівлю, яка складається із: шиномонтажу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 101,6 кв.м; магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 41,8 кв.м; житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа - 111 кв.м. Зазначені об`єкти нерухомого майна знаходяться на земельній ділянці площею 0,0310 га по АДРЕСА_2 .
Відповідно до протоколу проведення електронних торгів ДП «Сетам» № 147566 від 11.03.2016 року, відбулись електронні торги, на яких продано вищезазначене нерухоме майно за 1 139 995,00 грн.
Згідно акту проведення електронних торгів від 22.03.2016 року, затвердженого начальником Городоцького районного управління юстиції начальником відділу державної виконавчої служби, переможцем торгів визнано ОСОБА_2 .
Право власності було зареєстровано за переможцем електронних торгів ОСОБА_2 на підставі рішення приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області Шаповал Лариси Віталіївни, яку було зобов`язано зареєструвати право власності та видати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.09.2016 року у справі №822/1540/16.
У відповідності до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини четвертої ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.
Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину.
За нормами ст.ст. 203, 215 вказаного Кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Отже правова природа продажу майна з прилюдних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону та призвів до порушення прав інших осіб.
При цьому згідно з частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
У статті 60 Сімейного кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
ОСОБА_3 не спростовано до теперішнього часу презумпцію спільності права власності подружжя на майно. 
Цивільну справу №672/1212/15-ц. за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя до теперішнього часу не розглянуто.
Однак, ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 27 березня 2019 року зустрічна позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якій ОСОБА_3 заявлялася вимога про визнання спірного нерухомо майна його особистою власністю, на підставі заяви останнього, залишена без розгляду.
За таких обставин, слід вважати, що на час проведення електронних торгів - з 09 березня 2016 - по 11 березня 2016 року, спірний житловий будинок та спірні нежитлові приміщення, які розташовані на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_3 були спільним майном подружжя, 1/2 частина якого мала б належати ОСОБА_4 .
Згідно із частиною шостою ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
Відповідно до ст. 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому ст. 366 цього Кодексу.
Відповідно до вимог частини першої ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.
Однак державним виконавцем питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішено не було.
Крім того, слід звернути увагу, що на час електронних торгів з 09.03.2016 року - по 11.03.2016 року ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2015 року в забезпечення позову ОСОБА_4 про поділ майна подружжя на нерухоме майно, яке на той час було зареєстровано за ОСОБА_3 було накладено арешт.
Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Тому твердження апелянтів, що встановлені ухвалою суду обмеження на час проведення електронних торгів не були виявлені державним виконавцем при складанні заявки на реалізацію спірного нерухомого майна з електронних торгів, в державному реєстрі, ведення якого передбачено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не може слугувати підставою для висновку про відсутність таких обмежень і про те, що ОСОБА_3 або інші особи мають право вільно розпоряджатися нерухомим майном.
За нормами п.п 1,2 розділу II «Передача майна на реалізацію» Порядку про реалізацію арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015 р., № 2710/5 реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 58 Закону України "Про виконавче провадження". Організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби. Заявка на реалізацію арештованого майна поряд з іншим повинна містити такі дані: вид майна (зазначається відповідно до категорій, які використовуються на Веб-сайті); найменування майна, включаючи назву моделі, модифікації та інші складові найменування, які зазначаються згідно з реєстраційною, технічною та іншою документацією або наявними позначками на самому майні; відомості про майно, яке передається на реалізацію, його склад, характеристики, опис, включно з інформацією про явні дефекти, відсутні елементи, обмежену функціональність (додатково зазначається інформація, визначена пунктами 6 - 9 розділу III цього Порядку); відомості про чинні обтяження майна (згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна або інформаційними довідками з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек);
Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, обставин справи державний виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясовувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи, чи не перебуває дане майно під обтяженням, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вказане питання державним виконавцем при передачі спірного майна на реалізацію в повній мірі з`ясовано не було, оскільки державний виконавець лише пересвідчився в тому, що спірне нерухоме майно зареєстрована на ім`я боржника ОСОБА_3 і при цьому не з`ясував його сімейний стан та не встановив, чи не придбано майно в період шлюбу, та чи мають інші особи право на користування нерухомим майном, а тому підставою для визнання торгів недійсними відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання державним виконавцем під час організації та проведення прилюдних торгів норм Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015р., № 2710/5, у результаті яких відбулось відчуження всього спірного нерухомого майна, зокрема, частки, яка належить позивачу, чим порушені її права.
Така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду по цивільних справах № 212/12256/14-ц від 29 серпня 2019 року, № 733/1245/16-ц від 4 вересня 2019 року, яка відповідно до норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватись судами при виборі норм права до спірних подібних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги Городоцького районного відділу державної виконавчої про те, що ні державному виконавцю, ні ДП «Сетам» не було відомо про накладення арешту на реалізоване майно, позивач ОСОБА_4 ні на момент проведення торгів, ні на теперішній час не є власником спірного нерухомого майна, а тому її права не порушено слід відхилити.
Як зазначено вище,  ОСОБА_3  набув право власності на спірне нерухоме майно під час перебування у шлюбу з ОСОБА_4 .. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. 
ОСОБА_3 не спростовано до теперішнього часу презумпцію спільності права власності подружжя на майно, а тому позивач на час проведення електронних торгів мала право на 1/2 частину спірного нерухомого майна. За таких обставин, у результаті проведення електронних торгів з відчуження всього спірного нерухомого майна в тому числі й частки, яка належить позивачу вказаним правочином були порушені її права, що спростовує відповідні твердження апелянта.
З цих підстав слід відхилити і доводи апеляційних скарг, що позивач не надала суду доказів, що є власником частини спірного нерухомого майна і оспорюваними торгами її права не порушені.
Також не заслуговують на увагу твердження Городоцького районного відділу ДВС, що при проведенні електронних торгів було дотримано вимоги Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2831/5, оскільки державний виконавець не перевірив чи володіє божник даним нерухомим майном спільно з іншими особами та чи мають право на користування даним майном інші особи.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апелянта ДП «Сетам», що ДП «Сетам» - фактично є організатором електронних торгів, який не здійснює перевірку документів на відповідність вимогам законодавства, за достовірність інформації, зазначеної в заявці, відповідають посадові особи відділу ДВС.
Як зазначено в мотивувальній частині постанови, за своєю природою відчуження майна на прилюдних торгах належить до угод купівлі-продажу, вчинення правочину щодо відчуження спірного нежитлового приміщення шляхом його продажу на прилюдних торгах призвело до порушення прав позивачки у вигляді реалізації частини приміщення, яке їй належить без її згоди, що суперечить чинному законодавству та відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і доводи апеляційної скарги Городоцького відділу ДВС щодо спільності зобов`язань ОСОБА_4 та ОСОБА_3 по заборгованості за позикою перед ОСОБА_5 .
В силу вимог ст.541 ЦК України договір, укладений одним з подружжя і інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
Як вбачається із матеріалів справи, сам ОСОБА_3 , пред`являючи позов про поділ майна подружжя та інші позовні вимоги, стверджував, що кошти у ОСОБА_5 були позичені ним особисто без згоди ОСОБА_4 . Відсутні докази щодо використання таких коштів в інтересах сім`ї, спірне майно було зареєстровано 18.08.2012 року, а кошти позичалися 10.05.2014 року та 14.05.2015 року, крім того, ОСОБА_4 учасником справи за позовом про стягнення позики взагалі не залучалася.
Проте, доводи апеляційної скарги, ОСОБА_3 в частині неправильності застосування судом першої інстанції реституції, а саме, повернення всіх учасників майна у стан, який передував проведенню прилюдних торгів слід задовольнити.
Абзацом другим частини 1 статті 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Однак позивач у даній справі не є стороною цих електронних торгів, тому застосування частини 1 статті 216 ЦК України до даних правовідносин є помилковим.
Інші доводи апеляційних скарг є необґрунтованими, висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року). 
Зважаючи на вищезазначене, рішення суду першої інстанції слід змінити, виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на абзац 2 частини першої статті 216 ЦК України. Із резолютивної частини виключити «Повернути всіх учасників правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах зведеного виконавчого провадження №49806022 від 13.01.2016 року, щодо реалізації належного ОСОБА_3 жителю АДРЕСА_2 нерухомого майна у стан, який передував проведенню прилюдних торгів». В решті рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд - 
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги Городоцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 задовольнити частково. 
Рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 01 жовтня 2019 року змінити.
Виключити з мотивувальної частини рішення посилання суду на абзац 2 частини першої статті 216 ЦК України, із резолютивної частини виключити «Повернути всіх учасників правовідносин, які склалися в процесі здійснення виконавчих дій в межах зведеного виконавчого провадження №49806022 від 13.01.2016 року, щодо реалізації належного ОСОБА_3 жителю АДРЕСА_2 нерухомого майна у стан, який передував проведенню прилюдних торгів».
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 березня 2020 року.

Судді:                                                                        Т.О. Янчук

                                                                       А.В. Купельський

       О.І. Ярмолюк